КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД  

Апеляційне провадження:                                                                  Доповідач - Кулікова С.В.
 № 22-ц/824/8410/2023  

 
П О С Т А Н О В А
 
І М Е Н Е М     У К Р А Ї Н И
 
м. Київ                                                                                            Справа № 359/9072/22
 
02 травня 2023 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів  Судової палати з розгляду цивільних справ:
 
головуючого судді   - Кулікової С.В.
суддів                         - Олійника В.І.
                                   -  Сушко Л.П.
при секретарі             -  Кіпрік Х.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 адвоката Целікова Владілена Володимировича на рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 01 березня 2023 року, ухваленого під головуванням судді Семенюти О.Ю., у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства «Міжнародний аеропорт «Бориспіль» про стягнення заборгованості по виплаті середньої заробітної плати,-
в с т а н о в и в:
У листопаді 2022 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до ДП «Міжнародний аеропорт «Бориспіль» про стягнення заборгованості по виплаті середньої заробітної плати.
Позов мотивований тим, що він працює в ДП «Міжнародний аеропорт «Бориспіль» на посаді провідного інженера-електроніка групи комп`ютеризації виробництва виробничого відділу служби інформаційних технологій. 
В період часу з 25 лютого 2022 року по 24 березня 2022 року позивач брав участь у виконанні завдань добровольчого формування Бориспільської міської територіальної громади №1, НОМЕР_1 , в/ НОМЕР_2 відповідно до указу Президента України від 24 лютого 2022 № 65/2022 «Про введення військового стану» та Закону України «Про основи національного супротиву» № 2024-ІХ від 27 січня 2022 року.
24 березня 2022 року позивач підписав контракт добровольця територіальної оборони строком на три роки, про що повідомив відповідача заявою від 06 квітня 2022 року, до якої додав копію контракту та довідку № 136 від 06 квітня 2022 року.
10 червня 2022 року позивач додатково подав відповідачу заяву та додав до неї копію контракту, довідку № 378 від 23 квітня 2022 року.
26 серпня 2022 року позивач звернувся до відповідача з заявою, та повідомив відповідача, про те, що він постійно залучений до виконання громадських та державних обов`язків, що здійснюється у робочий час та приймає безпосередню участь у виконанні завдань територіальної оборони. У заяві позивач просив, з врахуванням листа, що є додатком до заяви, надати копію наказу про увільнення від роботи, провести працівнику перерахунок заробітної плати, однак відповідач відповіді не надав.
27 листопада 2022 року позивач направив відповідачу заяву від 21 листопада 2022 року, додавши довідку № 2536 від 04 листопада 2022 року, підтвердивши, що з 25 лютого 2022 року він постійно залучений до виконання громадських та державних обов`язків та є членом добровольчого формування територіальної громади.
Позивач неодноразово звертався до відповідача з заявами про увільнення його від роботи та виплату середньої заробітної плати, однак відповідач ухиляється від вжиття вказаних заходів у зв`язку з тим, що на підприємстві був введений простій. 
Позивач зазначав, що йому не було доведено про запровадження простою в ДП «Міжнародний аеропорт «Бориспіль». Крім того, правила, які регулюють простій на підприємстві, не поширюються на осіб, які виконують громадські обов`язки та перебувають на військовій службі. 
Посилаючись на наведене, позивач просив суд стягнути з відповідача не виплачену заробітну плату за період з березня 2022 року по жовтень 2022 року у розмірі        118 453,34 грн.
 Рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 01 березня 2023 року у задоволенні позову відмовлено.
Не погоджуючись з таким рішенням суду, представник позивача звернувся з апеляційною скаргою, в якій просив рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.
Апеляційна скарга мотивована тим, що рішення суду ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права. Зазначав, що суд першої інстанції безпідставно вийшов за межі позовних вимог та самостійно обрав предмет позову, оскільки позивачем заявлено вимогу про стягнення не виплаченої в повному обсязі заробітної плати за період з березня 2022 року по жовтень 2022 року у розмірі 118 453,34 грн., тоді як судом відмовлено у позові про стягнення заборгованості по виплаті середньої заробітної плати.
Вказував, що судом встановлено обставини щодо запровадження простою на підприємстві, однак такі обставини не підтверджені матеріалами справи, зокрема в матеріалах справи відсутній додаток 1 до наказу про простій.
Крім того, суд дійшов висновку про ознайомлення позивача з організаційно-розпорядчими документами, зокрема з наказом про простій, переведення, однак такі висновки суду ґрунтуються на припущеннях, оскільки докази належного ознайомлення позивача з наказами в матеріалах справи відсутні. Вважає, що листування у додатку Viber не є належним доказом на підтвердження ознайомлення позивача з наказом про запровадженні на підприємстві простою.
Зауважував, що в матеріалах справи наявні докази, які підтверджують виконання позивачем завдань територіальної оборони у період з 25 лютого 2022 року до 23 березня 2022 року. При цьому, на час виконання працівниками обов`язків територіальної оборони у робочий час гарантується збереження місця роботи (посади) і середнього заробітку.
Посилався на те, що суд не надав належної оцінки розрахункам позивача, як і не надав взагалі оцінку доказам стосовно нарахування заробітної плати позивачу.
Відповідач ДП «Міжнародний аеропорт «Бориспіль» подав відзив на апеляційну скаргу, в якому просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін. Зазначив, що позивач перебуває у простої з 24 лютого 2022 по даний час, і як наслідок, виконання ним за контрактом добровольця територіальної оборони державних та/або громадських обов`язків у робочий час не здійснюється. Тому, з урахуванням роз`яснень Міністерства економіки України, відповідач дійшов висновку про необхідність скасування наказу від 08 квітня 2022 року № 11-07/1-582/п про увільнення позивача від роботи, збереження за ним місця роботи та середнього заробітку, у зв`язку з чим видано наказ від 01 червня 2022 № 01-07-13, та починаючи з 01 червня 2022 року позивачу оплачується саме час простою з розрахунку 2/3 тарифної ставки, встановленого працівникам розряду (окладу). Вказував, що твердження позивача про необізнаність запровадження простою з 24 лютого 2023 року спростовуються наявними у справі доказами та поведінкою позивача, який у період з 24 лютого 2022 року по 23 березня 2022 року на роботу не з'являвся, та лише у квітні місяці повідомив відповідача про те, що він є добровольцем територіальної оборони з 24 березня 2022 року. Вважає, що суд дійшов обґрунтованого висновку про те, що у зв`язку з встановленням у відповідача простою з 24.02.2022 року, а також з огляду на те, що позивач об`єктивно не міг виконувати свої посадові обов`язки внаслідок закриття повітряного простору України, позивач вважається таким, що не має робочого часу з 24 лютого 2022 року, тому на позивача поширюються гарантії, передбачені ч. 1 ст. 113 КЗпП України, а не ст. 119 КЗпП України. Крім того, зазначив, що відповідач вважає безпідставними доводи апеляційної скарги про те, що суд вийшов за межі позовних вимог, оскільки як вбачається зі змісту позовної заяви, позивач пов`язує причини виникнення у відповідача перед ним заборгованості по заробітній платі, саме з невиплатою йому середнього заробітку як добровольцю ДФТГ на підставі ст. 119 КЗпП України.
В судовому засіданні представник відповідача ДП «Міжнародний аеропорт «Бориспіль» - Сінькевич В.А. проти доводів апеляційної скарги заперечував, просив залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.
Позивач ОСОБА_1 та його представник Целіков В.В. в судове засідання не з'явилися, про час та місце розгляду справи представник позивача був повідомлений належно, про причини неявки суду не повідомили, тому колегія суддів вважала можливим проводити розгляд справи у їх відсутність.
Заслухавши доповідь судді Кулікової С.В., пояснення представника відповідача, перевіривши матеріали справи та рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що скарга не підлягає задоволенню, з огляду на наступне.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 працює в ДП «Міжнародний аеропорт «Бориспіль» на посаді провідного інженера-електроніка групи комп`ютеризації виробництва виробничого відділу служби інформаційних технологій.
Наказом генерального директора ДП «Міжнародний аеропорт «Бориспіль» №01-07.10-1 від 24 лютого 2022 року (а.с.76) у зв`язку з введенням військового стану на всій території України, оголошенням загальної мобілізації та закриттям повітряного простору України в ДП «Міжнародний аеропорт «Бориспіль» з 24 лютого 2022 року був встановлений простій у всіх структурних підрозділах підприємства за виключенням працівників, зазначених у додатку №1. На час простою для працівників було запроваджено оплату праці в розмірі 2/3 тарифної ставки встановлених працівникам розряду (окладу). У виконання цього наказу в період часу з 24 лютого 2022 року по 23 березня 2022 року ДП «Міжнародний аеропорт «Бориспіль» оплачував позивачу час простою в розмірі 2/3 його посадового окладу. Ця обставина підтверджується довідкою головного бухгалтера ДП «Міжнародний аеропорт «Бориспіль» №14.5-53/1-921 від 15 грудня 2022 року (а.с.87).
24 березня 2022 року ОСОБА_1 уклав з добровольчим формуванням Бориспільської міської територіальної громади №1 контракт добровольця територіальної оборони     (а.с.10-11).
06 квітня 2022 року ОСОБА_1 подав до ДП «МА «Бориспіль» заяву (а.с.83), в якій позивач просив увільнити його від роботи із збереженням середнього заробітку з 24 березня 2022 року до 24 березня 2025 року або до дня дострокового розірвання контракту добровольця територіальної оборони.
Наказом генерального директора ДП «Міжнародний аеропорт «Бориспіль» №11-07/1-582/п від 08 квітня 2022 року (а.с.39) ОСОБА_1 був визнаний увільненим від роботи з 24 березня 2022 року до 24 березня 2025 року або до дня дострокового розірвання контракту добровольця територіальної оборони із збереженням за позивачем середнього заробітку. На виконання цього наказу з 23 березня 2022 року по 31 травня 2022 року ДП «Міжнародний аеропорт «Бориспіль» виплачувало позивачу середній заробіток. Ця обставина підтверджується довідкою головного бухгалтера ДП «МА «Бориспіль» №14.5-53/1-921 від 15 грудня 2022 року (а.с.87).
Наказом генерального директора ДП «Міжнародний аеропорт «Бориспіль» №01-07-13 від 1 червня 2022 року (а.с.77), наказ №11-07/1-582/п від 8 квітня 2022 року був скасований з 1 червня 2022 року. На виконання цього наказу в період часу з 1 червня 2022 року по день звернення позивача до суду ДП «Міжнародний аеропорт «Бориспіль»  оплачує позивачу час простою в розмірі 2/3 його посадового окладу. Ця обставина підтверджується довідкою головного бухгалтера ДП «МА «Бориспіль» №14.5-53/1-921 від 15 грудня 2022 року (а.с.87).
Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з відсутності підстав для стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості по виплаті середньої заробітної плати.
Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.
Відповідно до ч.1 ст.34 КЗпП України простій - це зупинення роботи, викликане відсутністю організаційних або технічних умов, необхідних для виконання роботи, невідворотною силою або іншими обставинами.
Згідно з ч.1 ст. 12 Закону України «Про оплату праці» норми оплати праці (за роботу в надурочний час; у святкові, неробочі та вихідні дні; у нічний час; за час простою, який мав місце не з вини працівника; при виготовленні продукції, що виявилася браком не з вини працівника; працівників молодше вісімнадцяти років, при скороченій тривалості їх щоденної роботи тощо) і гарантії для працівників (оплата щорічних відпусток; за час виконання державних обов`язків; для тих, які направляються для підвищення кваліфікації, на обстеження в медичний заклад; для переведених за станом здоров`я на легшу нижчеоплачувану роботу; переведених тимчасово на іншу роботу у зв`язку з виробничою необхідністю; для вагітних жінок і жінок, які мають дітей віком до трьох років, переведених на легшу роботу; при різних формах виробничого навчання, перекваліфікації або навчання інших спеціальностей; для донорів тощо), а також гарантії та компенсації працівникам в разі переїзду на роботу до іншої місцевості, службових відряджень, роботи у польових умовах тощо встановлюються Кодексом законів про працю України та іншими актами законодавства України.
Згідно з ч.1 ст. 113 КЗпП України час простою не з вини працівника, в тому числі на період оголошення карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, оплачується з розрахунку не нижче від двох третин тарифної ставки встановленого працівникові розряду (окладу).
Відповідно до ч.1 ст. 119 КЗпП України (у редакції, яка діяла до 17.07.2022 року) на час виконання державних або громадських обов`язків, якщо за чинним законодавством України ці обов`язки можуть здійснюватись у робочий час, працівникам гарантується збереження місця роботи (посади) і середнього заробітку.
Відповідно до ч.1 ст.3 Закону України «Про основи національного спротиву» складовими національного спротиву є територіальна оборона, рух опору та підготовка громадян України до національного спротиву.
Згідно з ч.1 ст.23 Закону України «Про основи національного спротиву» фінансування та матеріально-технічне забезпечення національного спротиву здійснюються за рахунок і в межах коштів Державного бюджету України, місцевих бюджетів, а також з інших не заборонених законодавством України джерел.
Відповідно до ч. 2 ст. 24 Закону України «Про основи національного спротиву» на членів добровольчих формувань територіальних громад під час їх участі у заходах підготовки добровольчих формувань територіальних громад, а також виконання ними завдань територіальної оборони поширюються гарантії соціального і правового захисту, передбачені Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей». На членів добровольчих формувань територіальних громад, які беруть участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, поширюються гарантії соціального захисту, передбачені Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».
Згідно з п.4 ч.1 ст.3 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» дія цього Закону поширюється на членів добровольчих формувань територіальних громад під час їх участі у заходах підготовки добровольчих формувань територіальних громад, а також виконання ними завдань територіальної оборони України.
З матеріалів справи вбачається та судом встановлено, що наказом генерального директора ДП «Міжнародний аеропорт «Бориспіль» №01-07.10-1 від 24 лютого 2022 року, у зв`язку з введенням військового стану на всій території України, оголошенням загальної мобілізації та закриттям повітряного простору України, в ДП «Міжнародний аеропорт «Бориспіль» з 24 лютого 2022 року був встановлений простій у всіх структурних підрозділах підприємства за виключенням працівників, зазначених у додатку №1. 
На час простою для працівників було запроваджено оплату праці в розмірі 2/3 тарифної ставки встановлених працівникам розряду (окладу). 
В період часу з 24 лютого 2022 року по 23 березня 2022 року ДП «Міжнародний аеропорт «Бориспіль» оплачувало позивачу час простою в розмірі 2/3 його посадового окладу. 
24 березня 2022 року ОСОБА_1 уклав з добровольчим формуванням Бориспільської міської територіальної громади №1 контракт добровольця територіальної оборони.
06 квітня 2022 року ОСОБА_1 подав до ДП «Міжнародний аеропорт «Бориспіль» заяву (а.с.83), в якій позивач просив увільнити його від роботи із збереженням середнього заробітку з 24 березня 2022 року до 24 березня 2025 року або до дня дострокового розірвання контракту добровольця територіальної оборони.
Наказом генерального директора ДП «Міжнародний аеропорт «Бориспіль» №11-07/1-582/п від 08 квітня 2022 рок  ОСОБА_1 був визнаний увільненим від роботи з 24 березня 2022 року до 24 березня 2025 року або до дня дострокового розірвання контракту добровольця територіальної оборони із збереженням за позивачем середнього заробітку. На виконання цього наказу з 23 березня 2022 року по 31 травня 2022 року ДП «Міжнародний аеропорт «Бориспіль» виплачував позивачу середній заробіток. 
Наказом генерального директора ДП «Міжнародний аеропорт «Бориспіль»          №01-07-13 від 01 червня 2022 року, наказ №11-07/1-582/п від 08 квітня 2022 року був скасований з 01 червня 2022 року. В період часу з 01 червня 2022 року по день звернення позивача до суду ДП «Міжнародний аеропорт «Бориспіль» оплачує ОСОБА_1 час простою в розмірі 2/3 його посадового окладу. Ця обставина підтверджується довідкою головного бухгалтера ДП «МА «Бориспіль» №14.5-53/1-921 від 15 грудня 2022 року.
Згідно з ч.1 та ч.6 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Враховуючи встановлені судом обставини, оскільки з 24 лютого 2022 року відповідачем було запроваджено на підприємстві простій, час простою оплачувався позивачу у встановленому законом порядку, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог.
Доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції безпідставно вийшов за межі позовних вимог та самостійно обрав предмет позову, не врахувавши, що позивачем заявлено вимогу про стягнення не виплаченої в повному обсязі заробітної плати за період з березня 2022 року по жовтень 2022 року у розмірі 118 453,34 грн., колегія суддів вважає помилковими, оскільки справа розглянута в межах заявлених позовних вимог із правильним застосування норм матеріального права. 
Доводи апеляційної скарги про те, що судом встановлено обставини щодо запровадження простою на підприємстві, однак такі обставини не підтверджені матеріалами справи, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки матеріалами справи підтверджуються обставини щодо запровадження на підприємстві простою, а саме копією наказу від 24 лютого 2022 року № 01-07.10-1 «Про впровадження простою на підприємстві».
Доводи апеляційної скарги про те, що висновки суду про ознайомлення позивача з організаційно-розпорядчими документами, ґрунтуються на припущеннях, колегія суддів відхиляє, оскільки в матеріалах справи наявні докази щодо ознайомлення працівників відділу, зокрема і позивача, з фотокопією наказу від 24 лютого 2022 року № 01-07.10.1 у групі «Виробничий підрозділ», створену у месенджері Viber.
Колегія суддів вважає за необхідне зауважити, що позивач не виходив на роботу для виконання своїх трудових обов`язків з 24 лютого 2022 року до ДП «Міжнародний аеропорт «Бориспіль», що свідчить про його ознайомлення із впровадженням на підприємстві простою.
Інші аргументи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, зводяться до незгоди з ними, трактування норм матеріального права на власний розсуд та необхідності здійснення переоцінки фактичних обставин справи на користь позивача.
З огляду на наведене, колегія суддів приходить до висновку, що доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку, що оскаржуване рішення суду першої інстанції ухваленобез додержання норм матеріального і процесуального права. Таким чином, апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 01 березня 2023 року - без змін.
Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-383 ЦПК України, апеляційний суд,-
 
п о с т а н о в и в:
 
Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Целікова Владілена Володимировича залишити без задоволення.
Рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 01 березня 2023 року залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення. 
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину постанови зазначений строк обчислюється з дня складання повного тексту постанови.
 
Повний текст постанови складено, 08 травня 2023 року.

Головуючий:                                              Судді: