СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 травня 2023 року                                     м. Харків                        Справа № 917/868/21  

          Східний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючий суддя Шутенко І.А., суддя Гребенюк Н.В. , суддя  Слободін М.М.
          за участю секретаря судового засідання - Ламанової А.В.
          та за участю представників сторін:
          від позивача - не з`явився;
          від відповідача 1 - не з`явився;
          від відповідача 2 - не з`явився;
          від відповідача 3 - Купка Н.В. (довіреність б/н від 09.11.2022) - поза межами приміщення суду;
          розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Східного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Фермерського господарства «Ростагро - 2017» (вх. № 155П)
          на рішення Господарського суду Полтавської області від 07.12.2022 (повний текст складено 19.12.2022), ухвалене у складі судді Сірош Д.М.
          у справі № 917/868/21
          за позовом Селянського (фермерського) господарства «Олеко»,
          до відповідача 1 Пришибської сільської ради Кременчуцького району Полтавської області,
          відповідача 2 Фермерського господарства «Ростагро - 2017»,
          відповідача 3 Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області,
          про визнання недійними та скасування наказу та договору, скасування державної реєстрації земельної ділянки

ВСТАНОВИВ:

Селянське (фермерське) господарство «Олеко» звернулося до Господарського суду Полтавської області з позовом до Пришибської сільської ради Кременчуцького району Полтавської області, Фермерського господарства «Ростагро - 2017» та Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області (з урахуванням заяви про зміну предмету позову вх. № 12003 від 01.11.2021), просив:
          - визнати недійсним та скасувати наказ Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області «Про затвердження документації із землеустрою та надання земельної ділянки в оренду» від 24.04.2017 № 4054/СГ, в якому «Затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки в користування на умовах оренди гр. ОСОБА_1 для ведення фермерського господарства із земель запасу не наданих у власність або постійне користування за межами населених пунктів на території Комендантівської сільської ради Кобеляцького району Полтавської області, та надано ОСОБА_1 із земель сільськогосподарського призначення державної власності земельну ділянку площею 6,5412 га ріллі, (кадастровий номер 5321883800:00:009:0134) в дострокову оренду терміном на 7 (сім) років для ведення фермерського господарства на території Комендантівської сільської ради Кобеляцького району Полтавської області за межами населених пунктів», яка накладається на земельну ділянку, яка знаходиться в постійному користуванні позивача й посвідчена державним актом на право постійного користування землею серія ПЛ №00183 зареєстрованим за № 70 від 10.02.1995;
          - скасувати державну реєстрацію земельної ділянки у Державному земельному кадастрі за кадастровим номером 5321883800:00:009:0134 та закрити щодо неї Поземельну книгу;
          - визнати недійсним договір оренди землі від 24.04.2017, укладений між Головним управлінням Держгеокадастру у Полтавській області та Фермерським господарством «Ростагро - 2017» на земельну ділянку кадастровий номер 5321883800:00:009:0134 та скасувати його державну реєстрацію, яка накладається на земельну ділянку, що знаходиться в постійному користуванні позивача й посвідчена державним актом на право постійного користування землею серія ПЛ № 00183, зареєстрованим за № 70 від 10.02.1995.
          Рішенням Господарського суду Полтавської області від 07.12.2022 позов задоволено. Визнано незаконним та скасовано наказ Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області «Про затвердження документації із землеустрою та надання земельної ділянки в оренду» від 24.04.2017 № 4054/СГ, в якому «Затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки в користування на умовах оренди гр. ОСОБА_1 для ведення фермерського господарства із земель запасу не наданих у власність або постійне користування за межами населених пунктів на території Комендантівської сільської ради Кобеляцького району Полтавської області, та надано ОСОБА_1 із земель сільськогосподарського призначення державної власності земельну ділянку площею 6,5412 га ріллі, (кадастровий номер 5321883800:00:009:0134) в дострокову оренду терміном на 7 (сім) років для ведення фермерського господарства на території Комендантівської сільської ради Кобеляцького району Полтавської області за межами населених пунктів», в частині площі земельної ділянки в розмірі 1,5237 га, яка накладається на земельну ділянку, яка знаходиться в постійному користуванні позивача й посвідчена державним актом на право постійного користування землею серія ПЛ №00183 зареєстрованим за № 70 від 10.02.1995. Скасовано державну реєстрацію земельної ділянки у Державному земельному кадастрі за кадастровим номером 5321883800:00:009:0134 та закрито щодо неї Поземельну книгу. Визнано недійсним договір оренди землі від 24.04.2017, укладений між Головним управлінням Держгеокадастру у Полтавській області та Фермерським господарством «Ростагро - 2017» на земельну ділянку кадастровий номер 5321883800:00:009:0134 та скасовано його державну реєстрацію, яка накладається на земельну ділянку, що знаходиться в постійному користуванні позивача й посвідчена державним актом на право постійного користування землею серія ПЛ № 00183, зареєстрованим за № 70 від 10.02.1995.
          Додатковим рішенням Господарського суду Полтавської області від 20.12.2022 стягнуто з Фермерського господарства «Ростагро - 2017» та Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області солідарно на користь Селянського (фермерського) господарства «Олеко» 6810, 00 грн витрат на сплату судового збору.
          Не погодившись з рішенням, ухваленим судом першої інстанції, до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою звернулось Фермерське господарство «Ростагро - 2017», яке просить скасувати рішення Господарського суду Полтавської області від 07.12.2022 у справі № 917/868/21 повністю та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову у повному обсязі. Стягнути з позивача на користь відповідача 2 судові витрати (докази понесення яких, будуть надані в порядку встановленому процесуальним законодавством).
          В обґрунтування вказує, що станом на надання дозволу на виготовлення технічної документації та наказу про її затвердження не існувало жодних правових підстав для відмови у такому затвердженні. Відповідач 3 діяв у повній відповідності з наданими йому повноваженнями, згідно вимог чинного законодавства, відтак відсутні підстави для скасування наказу від 24.04.2017 № 4054/СГ.
          Крім того, вказує, що позивачем не доведено, а судом першої інстанції не досліджено, що укладанням оспорюваного договору оренди від 24.04.2017 щодо сформованої (того ж дня) земельної ділянки з кадастровим номером 5321883800:00:009:0134 було порушено право позивача щодо земельної ділянки, яка наразі, як фізичний об`єкт, ще не сформована/не існує. 
          Зауважує, що позивачем було змінено предмет позову, однак судом першої інстанції, задоволено позов в редакції до такої зміни.
          Посилаюсь на постанову Верховного суду від 11.08.2021 у справі № 926/324/20 наголошує, що часткова недійсність в частині предмету/об`єкту договору є недопустимою.
          Також, вказує, що позивачем попущено строк позовної давності, про що було подано заяву до суду першої інстанції.
          Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 23.01.2023 у справі № 917/868/21 для розгляду справи сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя - Шутенко І.А., суддя Гребенюк Н.В., суддя Слободін М.М.
          Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 26.01.2023 апеляційну скаргу Фермерського господарства «Ростагро - 2017» (вх. № 155П) на рішення Господарського суду Полтавської області від 07.12.2022 у справі № 917/868/21 залишено без руху. Встановити Фермерському господарству «Ростагро - 2017» десятиденний строк з моменту отримання цієї ухвали на усунення встановлених при поданні апеляційної скарги недоліків, а саме: надати до Східного апеляційного господарського суду докази доплати судового збору у розмірі 10215, 00 грн.
          09.02.2023 на адресу Східного апеляційного господарського суду від Фермерського господарства «Ростагро - 2017» надійшла заява про усунення недоліків з додатками, а саме: доказами сплати судового збору за подання апеляційної скарги у розмірі 10215, 00 грн.
          Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 13.02.2023 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Фермерського господарства «Ростагро - 2017» (вх. № 155П) на рішення Господарського суду Полтавської області від 07.12.2022 у справі № 917/868/21. Встановлено учасникам справи п`ятнадцятиденний строк з моменту отримання ухвали про відкриття провадження у справі для подання відзиву на апеляційну скаргу з доказами надсилання його копії іншим учасникам справи.
          06.03.2023 на адресу Східного апеляційного господарського суду від Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому останній просив:
          - поновити Головному управлінню Держгеокадастру у Полтавській області строк на подачу відзиву на апеляційну скаргу Фермерського господарства «Рострагро - 2017».
          - задовольнити апеляційну скаргу Фермерського господарства «Рострагро - 2017» в повному обсязі.
          Вказаний відзив досліджено колегією суддів та на підставі статті 119 ГПК України, приєднано до матеріалів справи.
          07.03.2023 на адресу Східного апеляційного господарського суду від Селянського (фермерського) господарства «Олеко» надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому останній просив рішення Господарського суду Полтавської області від 07.12.2022 у справі № 917/868/21 залишити без змін.
          Вказаний відзив досліджено колегією суддів та приєднано до матеріалів справи.
          Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 20.04.2023 апеляційну скаргу Фермерського господарства «Ростагро - 2017» (вх. № 155П) на рішення Господарського суду Полтавської області від 07.12.2022 у справі № 917/868/21 призначено до розгляду на 30.05.2023 о 12:10 год. у приміщенні Східного апеляційного господарського суду за адресою: 61058, місто Харків, пр. Незалежності, 13, 1-й поверх, в залі засідань. № 132.
          23.05.2023 на адресу Східного апеляційного господарського суду від представника Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області Купка Н.В. надійшла заява про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції.
23.05.2023 на адресу Східного апеляційного господарського суду від представника Селянського (фермерського) господарства «Олеко» адвоката Сенкевича В.І. надійшла заява про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції, в якій останній просив:
- забезпечити проведення судового засідання, що призначене на 30.05.2023 о 12:10 год. в режимі відеоконференції;
- визначити суд, відповідальний за проведення відеоконференції під час вищевказаного судового засідання.
Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 24.05.2023 задоволено заяву Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області  про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції. Судове засідання у справі № 917/868/21 призначене на 30.05.2023 о 12:10 год., ухвалено провести за участю представника Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області Купка Н.В., в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду за допомогою програмного забезпечення «EаsyCon», з використанням власних технічних засобів. 
Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 24.05.2023 заяву Селянського (фермерського) господарства «Олеко» про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції повернуто без розгляду.
25.05.2023 на адресу Східного апеляційного господарського суду від Пришибської сільської ради Кременчуцького району Полтавської області надійшло клопотання про розгляд справи без участі представника ради, заперечень проти ухвалення рішення на користь апелянта не має.
Присутня у судовому засіданні (поза межами приміщення суду) представник відповідача 3 погодилась з апеляційною скаргою, просила її задовольнити, скасувати рішення Господарського суду Полтавської області від 07.12.2022 у справі № 917/868/21 повністю та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову у повному обсязі, з підстав викладених у відзиві на апеляційну скаргу.
Позивач у судове засідання не з`явився, явку свого повноважного представника не забезпечив, був належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення з відміткою про одержання 05.05.2023.
Відповідач 1 у судове засідання не з`явився, явку свого повноважного представника не забезпечив, був належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення з відміткою про одержання 05.05.2023, надав заяву про розгляд справи за відсутності представника ради. 
Апелянт (відповідач 2) у судове засідання не з`явився, явку свого повноважного представника не забезпечив, був належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення з відміткою про одержання 06.05.2023.
Відповідно до ч. 12 статті 270 ГПК України, неявка сторін, або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Зважаючи на те, що в матеріалах справи містяться докази повідомлення всіх учасників судового процесу, а також те, що явка сторін не визнавалася судом обов`язковою, колегія суддів вважає за можливе розглянути апеляційну скаргу за відсутності представників учасників справи, у зв`язку з чим, переходить до її розгляду по суті.

У відповідності до статті 269 ГПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Перевіривши повноту встановлення господарським судом обставин справи та докази по справі на їх підтвердження, їх юридичну оцінку, а також доводи апеляційної скарги в межах вимог, передбачених статтею 269 ГПК України, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду встановила наступне.
Як встановлено судом, на підставі рішення другої сесії двадцять другого скликання Кобеляцької районної ради народних депутатів Полтавської області від 25.11.1994 «Про надання гр. ОСОБА_2 у користування земельної ділянки для створення селянського (фермерського) господарства» гр. ОСОБА_2 надано в користування земельну ділянку площею 50,0 га, з них: ріллі - 50,0 га із земель запасу фермерського фонду Комендантівської сільської Ради народних депутатів для створення селянського (фермерського) господарства. Приступити до використання наданої земельної ділянки після одержання Державного Акту на право користування землею, реєстрації його в районній Раді народних депутатів і збору урожаю попереднім користувачем».
Селянському (фермерському) господарству «Олеко» (голова ОСОБА_2 ) на праві постійного користування належить земельна ділянка площею 50,0 га, яка розташована за межами населених пунктів на території Комендантівської сільської ради Кобеляцького району Полтавської області, що підтверджується державним актом на право постійного користування землею серія ПЛ № 00183, зареєстрованим за № 70 від 10.02.1995.
Технічний звіт встановлення в натурі меж відведеної земельної ділянки ОСОБА_2 (голова СФГ «Олеко») виготовлений у 1995 році Полтавським філіалом Інституту землеустрою Української академії аграрних наук. 
01.02.1995 уповноваженими особами підписано Акт про встановлення меж ділянки (ділянок) в натурі.
02.07.2019 ОСОБА_2 (голова СФГ «Олеко») отримав згоду ГУ Держгеокадастру у Полтавській області на виготовлення технічної документації із землеустрою, щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) площею 50,0 га, що знаходиться за межами населених пунктів на території Комендантівської сільської ради Кобеляцького району Полтавської області.
З метою розробки документації із землеустрою ОСОБА_2 звернувся до сертифікованого виконавця.
У 2020 році ОСОБА_2 отримав від розробника технічну документацію із землеустрою для встановлення (відновлення) меж земельної ділянки розташованої за межами населених пунктів на території Комендантівської сільської ради Кобеляцького району Полтавської області.
09.04.2020 Державний кадастровий реєстратор Відділу у Кобеляцькому районі Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області розглянув заяву про внесення відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру від 03.04.2020 та прийняв рішення № РВ-5301890992020 про відмову у внесенні відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру, з наступних підстав:
- електронний документ не відповідає установленим вимогам, про що зазначено у протоколі проведення перевірки електронного документа;
- розташування в межах земельної ділянки, яку передбачається зареєструвати, іншої земельної ділянки або її частини;
- невідповідність поданих документів законодавству, а саме: ч. 6 статті 24 Закону України «Про Державний земельний кадастр», Постанові Кабінету Міністрів України від 17.10.2012 № 1051 п. 111 ч. 2, а саме: знаходження у межах земельної ділянки, яку передбачається зареєструвати, іншої земельної ділянки або її частини.
06.05.2020 ОСОБА_2 подав заяву (ЗВ - 9704060422020) до Державного кадастрового реєстратора Відділу у Кобеляцькому районі Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області Чумак Тетяни Артурівни про внесення відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру разом з доданими до неї документами.
18.05.2020 Державний кадастровий реєстратор Відділу у Кобеляцькому районі Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області Чумак Т.А. прийняла рішення № РВ-5301900382020 про відмову у внесенні відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру, з наступних підстав:
- електронний документ не відповідає установленим вимогам, про що зазначено у протоколі проведення перевірки електронного документа;
- розташування в межах земельної ділянки, яку передбачається зареєструвати, іншої земельної ділянки або її частини;
- невідповідність поданих документів законодавству, а саме:  ч. 6 статті 24 Закону України «Про Державний земельний кадастр», Постанові Кабінету Міністрів України від 17.10.2012 № 1051 п. 111 ч. 2, а саме: знаходження у межах земельної ділянки, яку передбачається зареєструвати, іншої земельної ділянки або її частини.
У протоколі № ПП-5300975072020 від 18.05.2020 зазначено про невідповідність даних електронного документу, а саме: невідповідність даним Державного земельного кадастру (геодезичній та картографічній основам, даним індексних кадастрових карт (планів), відомостям про інші об`єкти Державного земельного кадастру, їх кількісним, якісним характеристикам та відомостям про значення оцінки земельної ділянки. 
Державний кадастровий реєстратор Відділу у Кобеляцькому районі Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області Чумак Т.А. рекомендувала позивачу звернутися до проектної організації для усунення зазначених помилок.
До протоколу № ПП-5300975072020 від 18.05.2020 додано Висновок щодо перевірки електронного документа, з якого убачається, що земельна ділянка, яку бажає зареєструвати Селянське (фермерське) господарство «Олеко» (координати її поворотних точок) накладається на суміжні земельні ділянки.
Перетин ділянки з ділянкою кадастровий номер 5321883800:00:009:0134, площа співпадає на 3,0474 %.
З метою усунення зазначеної проблеми Державний кадастровий реєстратор Відділу у Кобеляцькому районі Головного управління Держгеокадастру в Полтавській області направив листи кожному власнику суміжної земельної ділянки за місцем проживання з описом проблеми.
Проте, орендодавець земельної ділянки кадастровий номер 5321883800:00:009:0134 - Головне управління Держгеокадастру в Полтавській області та орендар - Фермерське господарство «Ростагро - 2017», земельна ділянка, якого є суміжною із земельною ділянкою, що перебуває в користуванні СФГ «Олеко» й перетинається з нею (площа співпадає на 3,0474 %) не відреагували на пропозицію позивача.
Відповідно до інформації від 15.04.2021 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно на земельну ділянку кадастровий номер 5321883800:00:009:0134, орендодавцем (власником) є Пришибська сільська об`єднана територіальна громада Кременчуцького району Полтавської області в особі Пришибської сільської ради Кременчуцького району Полтавської області (наказ «Про передачу земельних ділянок державної власності у комунальну власність», серія та номер 34-0тг від 10.12.2020, видавник Головне управління Держгеокадастру у Полтавській області; рішення «Про передачу земельних ділянок державної власності у комунальну власність», серія та номер: п`ята сесія восьмого скликання 15.12.2020, видавник: Пришибська сільська рада Кременчуцького району Полтавської області, а орендар: Фермерське господарство «Ростагро-2017». 
24.04.2017 Головне управління Держгеокадастру у Полтавській області та Фермерське господарство «Ростагро - 2017» уклали договір оренди землі № б/н.
Право оренди земельної ділянки зареєстроване за Фермерським господарством «Ростагро - 2017» 26.04.2017 (номер запису про інше речове право: 20208852).
Право оренди Фермерському господарству «Ростагро - 2017» надано на підставі наказу Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області «Про затвердження документації із землеустрою та надання земельної ділянки в оренду» від 24.04.2017 №4054/СГ, яким затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки в користування на умовах оренди гр. ОСОБА_1 для ведення фермерського господарства із земель запасу не наданих у власність або постійне користування за межами населених пунктів на території Комендантівської сільської ради Кобеляцького району Полтавської області, та надано ОСОБА_1 із земель сільськогосподарського призначення державної власності земельну ділянку площею 6,5412 га ріллі, (кадастровий номер 5321883800:00:009:0134) в дострокову оренду терміном на 7 (сім) років для ведення фермерського господарства на території Комендантівської сільської ради Кобеляцького району Полтавської області за межами населених пунктів».
30.06.2017 зареєстровано Фермерське господарство «Ростагро - 2017», що підтверджується інформацією від 24.05.2021 з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань), з моменту створення фермерського господарства, до нього перейшло право оренди землі. 
28.12.2020 позивач листом за № 2020/12/28/8 звернувся до Фермерського господарства «Ростагро - 2017» з питанням погодження коригування спірного земельного масиву, але в добровільному порядку сторони спір не врегулювали.
          Зазначені обставини і стали підставою звернення позивача до суду з даним позовом.
          Як зазначено вище, рішенням Господарського суду Полтавської області від 07.12.2022 позов задоволено. Визнано незаконним та скасовано наказ Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області «Про затвердження документації із землеустрою та надання земельної ділянки в оренду» від 24.04.2017 № 4054/СГ, в якому «Затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки в користування на умовах оренди гр. ОСОБА_1 для ведення фермерського господарства із земель запасу не наданих у власність або постійне користування за межами населених пунктів на території Комендантівської сільської ради Кобеляцького району Полтавської області, та надано ОСОБА_1 із земель сільськогосподарського призначення державної власності земельну ділянку площею 6,5412 га ріллі, (кадастровий номер 5321883800:00:009:0134) в дострокову оренду терміном на 7 (сім) років для ведення фермерського господарства на території Комендантівської сільської ради Кобеляцького району Полтавської області за межами населених пунктів», в частині площі земельної ділянки в розмірі 1,5237 га, яка накладається на земельну ділянку, яка знаходиться в постійному користуванні позивача й посвідчена державним актом на право постійного користування землею серія ПЛ №00183 зареєстрованим за № 70 від 10.02.1995. Скасовано державну реєстрацію земельної ділянки у Державному земельному кадастрі за кадастровим номером 5321883800:00:009:0134 та закрито щодо неї Поземельну книгу. Визнано недійсним договір оренди землі від 24.04.2017, укладений між Головним управлінням Держгеокадастру у Полтавській області та Фермерським господарством «Ростагро - 2017» на земельну ділянку кадастровий номер 5321883800:00:009:0134 та скасовано його державну реєстрацію, яка накладається на земельну ділянку, що знаходиться в постійному користуванні позивача й посвідчена державним актом на право постійного користування землею серія ПЛ № 00183, зареєстрованим за № 70 від 10.02.1995.
          Мотивуючи зазначене рішення судом першої інстанції зазначено, що дії органів державної влади та місцевого самоврядування, які спрямовані на позбавлення суб`єкта права постійного користування земельною ділянкою без наявності підстав, визначених у статтях 141, 143 ЗК України, є такими, що порушують права суб`єкта на користування земельною ділянкою. Факт накладення земельної ділянки кадастровий номер 5321883800:00:009:0134, яка перебуває в користуванні відповідача 2 - Фермерського господарства «Ростагро - 2017» підтверджується належними доказами, а отже, є підставою для визнання недійсним та скасування наказу Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області від 24.04.2017 № 4054/СГ, в частині площі земельної ділянки в розмірі 1,5237 га, яка надана ОСОБА_2 . 
          Крім того, зазначено, що визнання незаконним та скасування наказу Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області «Про затвердження документації із землеустрою та надання земельної ділянки в оренду» від 24.04.2017 № 4054/СГ, яким затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки в користування на умовах оренди ОСОБА_1 для ведення фермерського господарства є підставою для визнання недійсним також договору оренди землі.
          Стосовно вимоги про скасування державної реєстрації земельної ділянки у Державному земельному кадастрі за кадастровим номером 5321883800:00:009:0134 та закриття щодо неї Поземельної книги вказано, що одночасне існування державної реєстрації кількох прав (оренди та права постійного користування) на одну і ту ж земельну ділянку суперечить вимогам Закону, який спрямований на забезпечення визнання та захисту державою речових та інших прав, які підлягають державній реєстрації, створення умов для функціонування ринку нерухомого майна, а отже і ці вимоги є доведеними та підлягають задоволенню.
          Щодо заяви відповідача 2 про застосування позовної давності, судом вказано, що позивач не пропустив строк позовної давності щодо заявлених ним позовних вимог, у зв`язку з чим заява відповідача 2 про застосування позовної давності відхилена судом.

          При перегляді рішення місцевого господарського суду із врахуванням меж апеляційного перегляду згідно положень статті 269 ГПК України, колегія суддів апеляційного господарського суду виходить з наступного.
          Згідно зі статтею 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
          Право кожної особи на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу закріплено статтею 16 цього Кодексу. Суд шляхом вчинення провадження у справах здійснює захист їх прав і охоронюваних законом інтересів, які порушені або оспорюються. Наявність права на пред`явлення позову не є безумовною підставою для здійснення судового захисту, а лише однією з необхідних умов реалізації права, встановленого вищевказаними нормами.
          Під порушенням слід розуміти такий стан суб`єктивного права, за якого воно зазнало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок чого суб`єктивне право особи зменшилось або зникло як таке, порушення права пов`язане з позбавленням можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково. Відповідно, у розумінні закону, суб`єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.
          Вирішуючи спір по суті, господарський суд має встановити наявність у особи, яка звернулася з позовом, суб`єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, для захисту якого звернувся позивач, тобто, встановити чи є особа, за позовом якої порушено провадження у справі, належним позивачем.
          Водночас відсутність права на позов в матеріальному розумінні тягне за собою прийняття рішення про відмову у задоволенні позову, незалежно від інших встановлених судом обставин, оскільки лише наявність такого права обумовлює виникнення у інших осіб відповідного обов`язку перед особою, якій таке право належить, і яка може вимагати виконання такого обов`язку (вчинити певні дії) від зобов`язаних осіб. Встановивши наявність у особи, яка звернулася з позовом, суб`єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, на захист яких подано позов, суд з`ясовує наявність чи відсутність факту порушення або оспорення прав і відповідно приймає рішення про захист порушеного права або відмовляє позивачеві у захисті, встановивши безпідставність та необґрунтованість заявлених вимог.
          Позовом у процесуальному сенсі є звернення до суду з вимогою про захист своїх прав та інтересів, який складається із двох елементів: предмета і підстави позову.
          Предметом позову є певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, а підставою позову - факти, які обґрунтовують вимогу про захист права чи законного інтересу. Особа, яка звертається до суду з позовом, самостійно визначає у позовній заяві, яке її право чи охоронюваний законом інтерес порушено особою, до якої пред`явлено позов, та зазначає, які саме дії необхідно вчинити суду для відновлення порушеного права. У свою чергу, суд має перевірити доводи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, у тому числі щодо матеріально-правового інтересу у спірних відносинах, і у разі встановлення порушеного права з`ясувати, чи буде воно відновлено у заявлений спосіб.
          Оцінка предмету заявленого позову, а відтак наявності підстав для захисту порушеного права та/або інтересу позивача, про яке ним зазначається в позовній заяві, здійснюється судом, на розгляд якого передано спір, крізь призму оцінки спірних правовідносин та обставин (юридичних фактів), якими позивач обґрунтовує заявлені вимоги.
          Вказаний висновок викладений у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 12.01.2023 у справі № 917/559/21.
          
Щодо вимог позивача про визнання незаконним та скасування наказу Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області «Про затвердження документації із землеустрою та надання земельної ділянки в оренду» від 24.04.2017 № 4054/СГ, слід зазначити наступне.
          Наказ - це розпорядчий документ, який видається керівником установи (структурного підрозділу) на правах єдиноначальності та в межах своєї компетенції, обов`язковий для виконання підлеглими. Наказ набуває чинності з моменту його підписання, якщо інший термін не вказано в його тексті.
          Наказ діє доти, доки не буде скасований (особою, яка його підписала, або вищою інстанцією) або поки не буде виконаний чи поки не закінчиться термін його дії, вказаний у самому наказі.
          Відповідно до статті 21 ЦК України суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.
          При цьому, розглядаючи відповідний спір, суд має установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси осіб, які звертаються з позовом, та чи є обраний позивачем спосіб захисту ефективним, тобто таким, що забезпечить поновлення порушеного права.
          У відповідності до статті 123 ЗК України надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування здійснюється Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування.
          Рішення зазначених органів приймається на підставі проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок у разі:
          надання земельної ділянки із зміною її цільового призначення;
          формування нової земельної ділянки (крім поділу та об`єднання).
          Особа, зацікавлена в одержанні у користування земельної ділянки із земель державної або комунальної власності за проектом землеустрою щодо її відведення, звертається з клопотанням про надання дозволу на його розробку до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, які відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, передають у власність або користування такі земельні ділянки.
          У клопотанні зазначаються орієнтовний розмір земельної ділянки та її цільове призначення. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування та розмір земельної ділянки, письмова згода землекористувача, засвідчена нотаріально (у разі вилучення земельної ділянки). Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у користування відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.
          Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування в межах їх повноважень у місячний строк розглядає клопотання і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування земельної ділянки вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, а також генеральних планів населених пунктів, іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування території населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.
          Забороняється відмова у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок, місце розташування об`єктів на яких погоджено відповідним органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування згідно із статтею 151 цього Кодексу.
          У разі якщо у місячний строк з дня реєстрації клопотання Верховна Рада Автономної Республіки Крим, Рада міністрів Автономної Республіки Крим, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у користування відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, не надав дозволу на розроблення документації із землеустрою або мотивовану відмову у його наданні, особа, зацікавлена в одержанні у користування земельної ділянки із земель державної або комунальної власності, і якій належить право власності на об`єкт нерухомості (жилий будинок, іншу будівлю, споруду), розташований на такій земельній ділянці, у місячний строк з дня закінчення зазначеного строку має право замовити розроблення документації із землеустрою без надання такого дозволу, про що письмово повідомляє Верховну Раду Автономної Республіки Крим, Раду міністрів Автономної Республіки Крим, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування. До письмового повідомлення додається договір на виконання робіт із землеустрою щодо відведення земельної ділянки.
          Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування у двотижневий строк з дня отримання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки приймає рішення про надання земельної ділянки у користування.
          Рішенням про надання земельної ділянки у користування за проектом землеустрою щодо її відведення здійснюються:
          затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки;
          вилучення земельних ділянок у землекористувачів із затвердженням умов вилучення земельних ділянок (у разі необхідності);
          надання земельної ділянки особі у користування з визначенням умов її використання і затвердженням умов надання, у тому числі (у разі необхідності) вимог щодо відшкодування втрат лісогосподарського виробництва.
          Підставою відмови у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки може бути лише його невідповідність вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів. Зміна типу акціонерного товариства або перетворення акціонерного товариства в інше господарське товариство не є підставою для відмови у затвердженні проекту землеустрою або технічної документації із землеустрою.
          Тобто, єдиною підставою для відмови у затвердженні проекту землеустрою може бути лише те, що проект землеустрою не погоджено в порядку, встановленому статтею 186-1 ЗК України, а також відсутність обов`язкової державної експертизи у визначених законом випадках та відомостей щодо державної реєстрації сформованої земельної ділянки Державному земельному кадастрі.
          Аналогічна правова позиція зазначена у постанові Верховного Суду від 30.10.2018 у справі № 820/4852/17. 
          З матеріалів справи убачається, що 13.04.2017 до Головного управління надійшла заява ОСОБА_1 вх. № Л-8060/0/5-17 про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в користування на умовах оренди з кадастровим номером 53218883800:00:009:0134.
          Наказом № 4054-СГ від 24.0.42017 затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у користування на умовах оренди гр. ОСОБА_1 земельної ділянки з кадастровим номером 53218883800:00:009:0134.
          Колегією суддів не встановлено, а позивачем недоведене, що проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у користування на умовах оренди гр. ОСОБА_1 містить невідповідності вимогам законів, а отже, у Головного управління були відсутні підстави для відмови у затвердженні такого проекту.
          Крім того, колегія суддів зауважує, що Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від виду та змісту правовідносин, які виникли між сторонами, від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Таке право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричинених цими діяннями наслідкам (близькі за змістом висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2018 у справі № 338/180/17, від 11.09.2018 у справі № 905/1926/16, від 30.01.2019 у справі № 569/17272/15-ц, від 11.09.2019 у справі № 487/10132/14-ц, від 16.06.2020 у справі № 145/2047/16-ц).
          Проте, вимоги про визнання наказів незаконними та їх скасування є неефективним способом захисту, адже задоволення таких вимоги не призведе до відновлення володіння відповідною земельною ділянкою.
          Зазначений наказ Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області є актом ненормативного характеру, що застосовується одноразово із прийняттям якого виникають правовідносини, пов`язані з реалізацією певних суб`єктивних прав та охоронюваних законом інтересів.
          До того ж, зазначений наказ є актом ненормативного характеру, який вичерпав свою дію внаслідок виконання. Скасування такого акту не породжує наслідків для користувача земельної ділянки. Відтак, обраний спосіб захисту  порушеного права (оскарження рішення суб`єкта владних повноважень) не забезпечує його реального захисту.
          Аналогічна правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду від 21.02.2018 у справі № 905/3280/16, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 11.02.2020 у справі № 922/614/19, у постанові 28 вересня 2022 року у справі № 483/448/20
          Позивач у межах розгляду справи може посилатися, зокрема, на незаконність зазначеного наказу без заявлення вимоги про визнання його незаконними та скасування, оскільки такі рішення за умови їх невідповідності закону не зумовлюють правових наслідків, на які вони спрямовані (постанова Великої Палати Верховного Суду від 11.02.2020 у справі № 922/614/19, від 14.11.2018 у справі № 183/1617/16, від 22.01.2020 у справі № 910/1809/18).
          Таким чином, колегія суддів критично оцінює висновок суду першої інстанції про обґрунтованість позовних вимог в цій частині, адже, задоволення таких вимоги не призведе до відновлення володіння відповідною земельною ділянкою, у зв`язку з чим, приходить до висновку про відмову у задоволенні позову в цій частині.

          Також, колегія суддів зауважує, що судом першої інстанції в цій частині порушено і норми процесуального права, адже, 01.11.2021 позивач звернувся до суду першої інстанції із заявою про зміну предмету позову, яка ухвалою Господарського суду Полтавської області від 15.11.2021 прийнята до розгляду.
          Так, з заяви про зміну предмету позову убачається, що позивач просив суд, зокрема,  визнати недійсним та скасувати наказ Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області «Про затвердження документації із землеустрою та надання земельної ділянки в оренду» від 24.04.2017 № 4054/СГ, в якому «Затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки в користування на умовах оренди гр. ОСОБА_1 для ведення фермерського господарства із земель запасу не наданих у власність або постійне користування за межами населених пунктів на території Комендантівської сільської ради Кобеляцького району Полтавської області, та надано ОСОБА_1 із земель сільськогосподарського призначення державної власності земельну ділянку площею 6,5412 га ріллі, (кадастровий номер 5321883800:00:009:0134) в дострокову оренду терміном на 7 (сім) років для ведення фермерського господарства на території Комендантівської сільської ради Кобеляцького району Полтавської області за межами населених пунктів», яка накладається на земельну ділянку, яка знаходиться в постійному користуванні позивача й посвідчена державним актом на право постійного користування землею серія ПЛ №00183 зареєстрованим за № 70 від 10.02.1995.
          Однак, судом першої інстанції задоволено позовні вимоги в цій частині у редакції позовних вимог, викладених до відповідної зміни, а саме: визнано незаконним та скасовано наказ Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області «Про затвердження документації із землеустрою та надання земельної ділянки в оренду» від 24.04.2017 № 4054/СГ, в якому «Затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки в користування на умовах оренди гр. ОСОБА_1 для ведення фермерського господарства із земель запасу не наданих у власність або постійне користування за межами населених пунктів на території Комендантівської сільської ради Кобеляцького району Полтавської області, та надано ОСОБА_1 із земель сільськогосподарського призначення державної власності земельну ділянку площею 6,5412 га ріллі, (кадастровий номер 5321883800:00:009:0134) в дострокову оренду терміном на 7 (сім) років для ведення фермерського господарства на території Комендантівської сільської ради Кобеляцького району Полтавської області за межами населених пунктів», в частині площі земельної ділянки в розмірі 1,5237 га, яка накладається на земельну ділянку, яка знаходиться в постійному користуванні позивача й посвідчена державним актом на право постійного користування землею серія ПЛ №00183 зареєстрованим за № 70 від 10.02.1995.
          
          Щодо вимог позивача про визнання недійсним договору оренди землі від 24.04.2017, колегія суддів зазначає наступне.
          Відповідно до ч. 1 статті 93 ЗК України право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності. Земельні ділянки можуть передаватися в оренду громадянам та юридичним особам України, іноземцям і особам без громадянства, іноземним юридичним особам, міжнародним об`єднанням і організаціям, а також іноземним державам.
Згідно з ч. 1 статті 116 ЗК України встановлено, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону.
За змістом статті 124 ЗК України передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування згідно з їх повноваженнями, визначеними статтею 122 цього Кодексу, чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки (у разі продажу права оренди) шляхом укладення договору оренди земельної ділянки чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки.
Передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється за результатами проведення земельних торгів, крім випадків, встановлених ч. 2-3 статті 134 цього Кодексу.
Передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, громадянам, юридичним особам, визначеним ч. 2, 3 статті 134 цього Кодексу, здійснюється в порядку, встановленому статтею 123 цього Кодексу.
Відповідно до ч. 2 статті 123 ЗК України особа, зацікавлена в одержанні у користування земельної ділянки із земель державної або комунальної власності за проектом землеустрою щодо її відведення, звертається з клопотанням про надання дозволу на його розробку до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, які відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, передають у власність або користування такі земельні ділянки.
          Так, 24.04.2017 між Головним управлінням Держгеокадастру у Полтавській області та гр. ОСОБА_1 укладено договір оренди землі № б/н, відповідно до умов якого, орендодавець згідно наказу № 24.04.2017 № 4054-СГ надає, а орендар приймає в строкове платне користування земельну ділянку для ведення фермерського господарства з кадастровим номером 5321883800:00:009:0134, яка розташована за межами населених пунктів на території Комендантівської сількької ради Кобеляцького району Полтавської області.
          Об`єктом оренди є земельна ділянка загальною площею 6,5412 га, у тому числі ріллі - 6,5412 га (п. 2 договору).
          Відповідно до п. 6 договору, земельна ділянка, яка передається в оренду не містить недоліків, які могли б перешкоджати її ефективному використанню.
          Водночас, позивач вказує, що земельна ділянка, яку останній бажає зареєструвати, накладається на земельну ділянку з кадастровим номером 5321883800:00:009:0134, на 3,0474 %, що на думку позивача є підставою для визнання договору оренди землі від 24.04.2017 недійсним.
          У відповідності до статті 204 ЦК України визначено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.
          В свою чергу ч. 1 статті 215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5, 6 статті 203 цього Кодексу.
Недійсність окремої частини правочину не має наслідком недійсності інших його частин і правочину в цілому, якщо можна припустити, що правочин був би вчинений і без включення до нього недійсної частини (стаття 217 ЦК України).
Оспорювати правочин у суді може як одна із сторін правочину, так і заінтересована особа.
Вимоги заінтересованої особи, яка в судовому порядку домагається визнання правочину недійсним (що і має місце у даній справі), спрямовані на приведення сторін недійсного правочину до того стану, який саме вони, сторони, мали до вчинення правочину. Власний інтерес заінтересованої особи полягає в тому, щоб предмет правочину перебував у власності конкретної особи, чи щоб сторона (сторони) правочину перебувала у певному правовому становищі, оскільки від цього залежить подальша можливість заінтересованої особи законно реалізувати свої права.
Задовольняючи позовні вимоги в цій частині, судом першої інстанції зазначено, що факт накладення земельної ділянки кадастровий номер 5321883800:00:009:0134, яка перебуває в користуванні відповідача 2 - Фермерського господарства «Ростагро - 2017» на земельну ділянку позивача підтверджується наступними доказами:
          - Рішенням державного кадастрового реєстратора Відділу у Кобеляцькому районі Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області про відмову у внесенні відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру від 09.04.2020 № РВ - 5301890992020, у зв`язку зі знаходженням в межах земельної ділянки, яку передбачається зареєструвати, іншої земельної ділянки або її частини;
- Рішенням державного кадастрового реєстратора Відділу у Кобеляцькому районі Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області про відмову у внесенні відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру від 18.05.2020 № РВ - 53018900382020, у зв`язку з невідповідністю поданих документів законодавству, а саме знаходження в межах земельної ділянки, яку передбачається зареєструвати, іншої земельної ділянки або її частини; 
          - Протоколом № ПП-5300975072020 від 18.05.2020, у якому зазначено про невідповідність даних електронного документу, а саме: невідповідність даним Державного земельного кадастру (геодезичній та картографічній основам, даним індексних кадастрових карт (планів), відомостям про інші об`єкти Державного земельного кадастру, їх кількісним, якісним характеристикам та відомостям про значення оцінки земельної ділянки;
          - Висновком щодо перевірки електронного документа, з якого убачається, що земельна ділянка, яку бажає зареєструвати Селянське (фермерське) господарство «Олеко» (координати її поворотних точок) накладається на суміжні земельні ділянки.
          Колегія суддів критично оцінює вказаний висновок суду першої інстанції, адже, з наданих доказів неможливо встановити чи відповідає фактичне розташування та площа земельної ділянки, вказана в акті на право постійного користування землею від 10.02.1995, виданого Кобзарю О.П., межам земельної ділянки, яка передана в оренди Фермерському господарству «Ростагро - 2017», так само як і неможливо встановити перетин між вказаними земельними ділянками.
          З листа вих. № 180/407-21 від 22.07.2021 відділу у Кобеляцькому районі ГУ Держгеокадасту у Полтавській області убачається, що земельна ділянка з кадастровим номером 5321883800:00:009:0134, перетинів, накладень не має.
          Крім того, колегія суддів зауважує, що з Акту на право постійного користування землею встановлено, що позивачу надано у постійне користування 48.0 га сільськогосподарський угідь (ріллі), інші 2.0 га - це гектарія під будівлями, лісами та іншими угіддями.
          Однак, технічна документація із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) на загальну площу земельної ділянки - 50 га.
          Інших доказів на підтвердження недодержання Головним управлінням та Фермерським господарством «Ростагро - 2017» вимог закону в момент вчинення оспорювано правочину до суду не надано.
          Водночас, основними засадами судочинства, закріпленими у статті 129 Конституції України, є, зокрема, законність, рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
          Згідно з ч. 1, 2, 3 статті 13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.
          Принцип змагальності сторін, закріплений у ч. 3 статті 13 та ч. 1 статті 74 ГПК України, передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
          Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, зі збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.
          Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» №3477-IV від 23.02.2006, суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.
          За приписами ч. 4 статті 11 ГПК України суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
          Принцип змагальності процесу означає, що кожній стороні повинна бути надана можливість ознайомитися з усіма доказами та зауваженнями, наданими іншою стороною, і відповісти на них (Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Ruiz-Mateos проти Іспанії», від 23.06.1993, заява № 12952/87, п. 63).
          Важливим елементом змагальності процесу є стандарти доказування - спеціальні правила, яким суд має керуватися при вирішення справи. Ці правила дозволяють оцінити, наскільки вдало сторони виконали вимоги щодо тягаря доказування і наскільки вони змогли переконати суд у своїй позиції, що робить оцінку доказів більш алгоритмізованою та обґрунтованою.
          Відповідно до статей 76, 77 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.
          17.10.2019 набув чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні» від 20.09.2019 № 132-IX, яким було, зокрема внесено зміни до ГПК України і змінено назву статті 79 ГПК України з «Достатність доказів» на «Вірогідність доказів» та викладено її у новій редакції, фактично впровадивши в господарський процес стандарт доказування «вірогідності доказів!.
          У рішенні Європейського Суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) у справі !Brualla Gomez de La Torre v. Spain! від 19.12.1997 наголошено про загальновизнаний принцип негайного впливу процесуальних змін на позови, що розглядаються.
          Стандарт доказування «вірогідності доказів», на відміну від «достатності доказів», підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надає позивач та відповідач. Тобто, з введенням в дію нового стандарту доказування необхідним є не надати достатньо доказів для підтвердження певної обставини, а надати їх саме ту кількість, яка зможе переважити доводи протилежної сторони судового процесу.
          Згідно зі статтею 79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
          У розумінні положень наведеної норми на суд покладено обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються скоріше були (мали місце), аніж не були.
          Верховний Суд в ході касаційного перегляду судових рішень неодноразово звертався загалом до категорії стандарту доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 02.10.2018 у справі № 910/18036/17, від 23.10.2019 у справі № 917/1307/18, від 18.11.2019 у справі № 902/761/18, від 04.12.2019 у справі № 917/2101/17). Аналогічний стандарт доказування застосовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 у справі № 129/1033/13-ц (провадження № 14-400цс19).
          Згідно статті 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
          З урахування наведене, колегія суддів дійшла висновку, що позивачем не доведено недодержання Головним управлінням та Фермерським господарством «Ростагро - 2017» вимог закону в момент вчинення оспорювано правочину, так і не доведене, як оспорюваний правочин зачіпає права позивача, що є підставою для відмови у задоволення позову в цій частині.

          Крім того, колегія суддів вважає вірними доводи апелянта про неможливість визнання часткової недійсності правочину.
          Адже, умова договору, щодо якої ставиться вимога про визнання її недійсною не може бути істотною умовою договору, оскільки в такому випадку правочин має бути визнаний недійсним в цілому (аналогічний правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду від 12.03.2018 у справі № 910/22319/16, від 11.08.2021 у справі № 926/324/20).
          Відповідно до вимог ч. 1 статті 10 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» істотними умовами договору оренди є: об`єкт оренди; термін, на який укладається договір оренди; орендна плата з урахуванням її індексації; порядок використання амортизаційних відрахувань, якщо їх нарахування передбачено законодавством; відновлення орендованого майна та умови його повернення; виконання зобов`язань; забезпечення виконання зобов`язань - неустойка (штраф, пеня), порука, завдаток, гарантія тощо; порядок здійснення орендодавцем контролю за станом об`єкта оренди; відповідальність сторін; страхування орендарем взятого ним в оренду майна; обов`язки сторін щодо забезпечення пожежної безпеки орендованого майна.
          Тобто, об`єкт оренди - земельна ділянка загальною площею 6,5412 га, є істотною умовою договору.
          А отже, визнання недійсним договору оренди землі від 24.04.2017, в частині, яка накладається на земельну ділянку, що знаходиться в постійному користуванні позивача й посвідчена державним актом на право постійного користування землею серія ПЛ № 00183, не незаконним.

          Щодо вимог позивача про скасування державної реєстрації земельної ділянки у Державному земельному кадастрі за кадастровим номером 5321883800:00:009:0134 та закриття щодо неї Поземельної книги, колегія суддів зазначає таке.
Відповідно до ч. 10 статті 24 Закону України «Про Державний земельний кадастр», державна реєстрація земельної ділянки скасовується Державним кадастровим реєстратором, який здійснює таку реєстрацію, у разі: поділу чи об`єднання земельних ділянок; якщо протягом одного року з дня здійснення державної реєстрації земельної ділянки речове право на неї не зареєстровано з вини заявника; ухвалення судом рішення про скасування державної реєстрації земельної ділянки. Ухвалення судом рішення про скасування державної реєстрації земельної ділянки допускається виключно з одночасним припиненням таким рішенням усіх речових прав, їх обтяжень, зареєстрованих щодо земельної ділянки (за наявності таких прав, обтяжень). Ухвалення судом рішення про визнання нечинним рішення органу виконавчої влади, органу місцевого самоврядування про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою, за якою була сформована земельна ділянка, щодо якої виникли речові права, а також про скасування державної реєстрації такої земельної ділянки, що допускається за умови визнання нечинним рішення про затвердження такої документації (за його наявності) та припинення таких прав (за їх наявності).
Згідно з ч. 2, 3, 4 статті 25 Закону України «Про державний земельний кадастр», поземельна книга відкривається одночасно з державною реєстрацією земельної ділянки. Поземельна книга ведеться в паперовій та електронній (цифровій) формі. Поземельна книга закривається у разі скасування державної реєстрації земельної ділянки.
Відповідно до п. 60, 114 Порядку ведення Державного земельного кадастру, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2012 № 1051 запис у Поземельній книзі скасовується (поновлюється) Державним кадастровим реєстратором на підставі рішення суду. Державна реєстрація земельної ділянки скасовується Державним кадастровим реєстратором, який здійснює таку реєстрацію, у разі ухвалення судом рішення про скасування державної реєстрації земельної ділянки, яке набрало законної сили в установленому законодавством порядку.
          Враховуючи, що у задоволенні позову про визнання недійсним і скасування наказу та визнання недійним договору оренди відмовлено, колегія суддів дійшла висновку, що і вимоги позивача про скасування державної реєстрації земельної ділянки у Державному земельному кадастрі за кадастровим номером 5321883800:00:009:0134 та закриття щодо неї Поземельної книги задоволенню не підлягають.

Щодо заяви відповідача 2 про застосування строків позовної давності, колегія суддів зазначає наступне.
Європейський Суд з прав людини наголошує, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Застосування строків позовної давності має кілька важливих цілей, а саме: забезпечувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із плином часу (п. 51 рішення від 22.10.1996 за заявами № 22083/93 та № 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства»; п. 570 рішення від 20.09.2011 за заявою № 14902/04 у справі «ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»).
Механізм застосування позовної давності повинен бути достатньо гнучким, тобто, як правило, він мусить допускати можливість зупинення, переривання та поновлення строку позовної давності, а також корелювати із суб`єктивним фактором, а саме: обізнаністю потенційного позивача про факт порушення його права (п. 62, 66 рішення від 20.12.2007 у справі «Фінікарідов проти Кіпру»).
Таким чином, застосування інституту позовної давності є одним з інструментів, який забезпечує дотримання принципу юридичної визначеності, тому, вирішуючи питання про застосування позовної давності, суд має повно з`ясувати усі обставини, пов`язані з фактом обізнаності та об`єктивної можливості особи бути обізнаною щодо порушення її прав та законних інтересів, ретельно перевірити доводи учасників справи у цій частині, дослідити та надати належну оцінку наданим ними в обґрунтування своїх вимог та заперечень доказів.
Аналогічний правовий висновок зазначений у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 08.02.2023 у справі № 922/3589/21.
Відповідно до ч. 3, 4 статті 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.
Якщо позовні вимоги господарським судом визнано обґрунтованими, а стороною у справі заявлено про сплив позовної давності, суд зобов`язаний застосувати до спірних правовідносин положення статті 267 ЦК України і вирішити питання про наслідки такого спливу (тобто або відмовити в позові у зв`язку зі спливом позовної давності, або за наявності поважних причин її пропущення захистити порушене право, але в будь-якому разі вирішити спір з посиланням на зазначену норму).
Враховуючи, що колегія суддів дійшла висновку про недоведеність позовних вимог і як наслідок відмову у задоволенні позову, заява відповідача 2 про застосування строків позовної давності розгляду не підлягає.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів сторін та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків суду, суд апеляційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі Проніна проти України (Рішення ЄСПЛ від 18.07.2006). Зокрема, ЄСПЛ у своєму рішенні зазначив, що п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент.
Враховуючи зазначене, судова колегія приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції ухвалено при неповному з`ясуванні обставин, які мають значення для справи, що призвело до ухвалення помилкового рішення, яке відповідно до статті 277 ГПК України підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову.
З огляду на те, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, судові витрати, понесені Фермерським господарством «Ростагро - 2017», у зв`язку зі сплатою судового збору за подання апеляційної скарги, відповідно до статті 129 ГПК України покладаються на позивача. 

Колегія суддів вважає за необхідне зазначити таке.
За змістом ч. 1 статті 273 ГПК України, апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції розглядається протягом шістдесяти днів з дня постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження у справі.
Відповідно до положень п. 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Також, відповідно до рішень Європейського суду з прав людини, що набули статусу остаточного, зокрема «Іззетов проти України», «Пискал проти України», «Майстер проти України», «Субот проти України», «Крюков проти України», «Крат проти України», «Сокор проти України», «Кобченко проти України», «Шульга проти України», «Лагун проти України», «Буряк проти України», «ТОВ «ФПК «ГРОСС» проти України», «Гержик проти України» суду потрібно дотримуватись розумного строку для судового провадження.
Розумним, зокрема, вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту.
24.02.2022 Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» №64/2022 введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 строком на 30 діб. В подальшому Указами Президента України строк дії воєнного стану продовжувався, за останніми змінами відповідно до Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» від 01.05.2023 № 254/2023, продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 20.05.2023 строком на 90 діб.
Відповідно до Рекомендацій прийнятих Радою суддів України щодо роботи судів в умовах воєнного стану, при визначенні умов роботи суду у воєнний час, рекомендовано керуватися реальною поточною обстановкою, що склалася в регіоні. У випадку загрози життю, здоров`ю та безпеці відвідувачів суду, працівників апарату суду, суддів оперативно приймати рішення про тимчасове зупинення здійснення судочинства певним судом до усунення обставин, які зумовили припинення розгляду справ.
На підставі вищевикладеного, враховуючи приписи статті 3 Конституції України, зважаючи на наявність активних військових дій та загрози небезпеки на території України, у тому числі в м. Харкові, а також особливого (дистанційного) режиму роботи Східного апеляційного господарського суду, обмеження доступу та відвідування працівниками та суддями будівлі Східного апеляційного господарського суду з міркувань безпеки, розгляд даної апеляційної скарги здійснений судом апеляційної інстанції у межах розумного строку в розумінні положень ГПК України та Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Керуючись статтями 129, 269, 270, 275, 276, 281 - 284 ГПК України, Східний апеляційний господарський суд, - 

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Фермерського господарства «Ростагро - 2017» (вх. № 155П) задовольнити.
          Рішення Господарського суду Полтавської області від 07.12.2022 у справі № 917/868/21 скасувати.
          Прийняти нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.
          Стягнути з Селянського (фермерського) господарства «Олеко» (39240, Полтавська обл, Кобеляцький район, с. Дабинівка, код ЄДРПОУ 21066434) на користь Фермерського господарства «Ростагро - 2017» (39240, Полтавська обл, Кобеляцький район, с. Дабинівка, код ЄДРПОУ 41425432) витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги у розмірі 10215, 00 грн.

          Постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Порядок та строки оскарження постанови апеляційного господарського суду передбачені  статтями 286-289 ГПК України.
У судовому засіданні апеляційної інстанції 30.05.2023 проголошено вступну та резолютивну частини постанови. Повний текст постанови складено та підписано 09.06.2023.

Головуючий суддя                                                                    І.А. Шутенко

Суддя                                                                                           Н.В. Гребенюк  

Суддя                                                                                           М.М. Слободін