У Х В А Л А
15 червня 2023 року
м. Київ
справа № 204/3949/17
провадження № 61-5732ск23 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Олійник А. С. (суддя-доповідач), Ступак О. В., Яремка В. В.,
вирішуючи заяву про самовідвід суддів Олійник Алли Сергіївни, Ступак Ольги В`ячеславівни від участі у розгляді касаційної скарги  ОСОБА_1 на постанову Дніпровського апеляційного суду від 15 березня 2023 року у справі за первісним позовом  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності та стягнення грошової компенсації вартості частки у спільному майні та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Шульдіна Тетяна Василівна, про визнання правочинів частково недійсними (удаваними) та визнання права власності на майно,
В С Т А Н О В И В :
У липні 2017 року ОСОБА_7 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання права власності та стягнення грошової компенсації вартості частки у спільному майні.
Позивач з урахуванням уточнених позовних вимог просив суд стягнути з ОСОБА_2 грошову компенсацію вартості частки у праві спільної часткової власності в розмірі 1/2 частини домоволодіння АДРЕСА_1 , загальною площею 311,4 кв. м, у сумі 2 634 447,68 грн, а також грошову компенсацію вартості частки у праві спільної часткової власності в розмірі 1/2 частини земельної ділянки площею 0,1000 га на АДРЕСА_1 , припинивши його право власності на зазначені частки нерухомого майна з дня отримання грошової компенсації, визнати право власності на зазначене майно за відповідачем.
У лютому 2018 року ОСОБА_2 звернувся до суду із зустрічним позовом до  ОСОБА_7 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Шульдіна Т. В., про визнання правочинів частково недійсними (удаваними) в частині зазначення покупцем ОСОБА_7 та визнання права власності на домоволодіння та земельну ділянку за ОСОБА_2 
ОСОБА_2 просив визнати правочини частково недійсними (удаваними) в частині зазначення покупцем ОСОБА_7 та визнати за ним право власності на домоволодіння та земельну ділянку.
Рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 13 березня 2020 року, яке залишене без змін постановою Дніпровського апеляційного суду від 18 серпня 2020 року, у первісному позові відмовлено. Зустрічний позов задоволено частково. 
Визнано договір купівлі-продажу житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами за адресою: АДРЕСА_1 , укладений 25 січня 2011 року між ОСОБА_4 , ОСОБА_8 , ОСОБА_6 та ОСОБА_2 , ОСОБА_7 , посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Шульдіною Т. В. та зареєстрований в реєстрі за № 230, недійсним (удаваним) в частині зазначення покупцем ОСОБА_7 з моменту його укладення. 
Визнано договір купівлі-продажу земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 , укладений 25 січня 2011 року між ОСОБА_4 , ОСОБА_8 , ОСОБА_6 та ОСОБА_2 , ОСОБА_7 , посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Шульдіною Т. В. та зареєстрований в реєстрі за № 245, недійсним (удаваним) в частині зазначення покупцем ОСОБА_7 з моменту його укладення.
Визнано ОСОБА_2 покупцем за вказаними договором купівлі-продажу житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами та земельної ділянки. 
Визнано право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , та розміщується на земельній ділянці площею 1 000,00 кв. м, за ОСОБА_2 .
Визнано право власності на земельну ділянку площею 0,1000 га, кадастровий номер 1210100000:07:124:0001, за цією ж адресою за ОСОБА_2 . В іншій частині зустрічного позову відмовлено. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.
У вересні 2020 року ОСОБА_1 звернулась до Верховного Суду із касаційною скаргою на рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 13 березня 2020 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 18 серпня 2020 року, просила скасувати оскаржувані судові рішення, ухвалити нове рішення про задоволення первісного позову та відмову в зустрічному позові.
Постановою Верховного Суду від 01 грудня 2021 року у складі суддів Ступак О. В. (головуюча), Білоконь О. В., Гулейкова І. Ю., Олійник А. С. (суддя-доповідач), Усика Г. І. касаційну скаргу  ОСОБА_1 задоволено частково.
Рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 13 березня 2020 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 18 серпня 2020 року в частині вирішення зустрічного позову скасовано, ухвалено в цій частині нове рішення.
У зустрічному позові  ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Шульдіна Т. В., про визнання правочинів частково недійсними (удаваними) та визнання права власності на майно відмовлено.
Постанову Дніпровського апеляційного суду від 18 серпня 2020 року в частині вирішення первісного позову скасовано, справу в цій частині передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
Постановою Дніпровського апеляційного суду від 02 березня 2022 року апеляційну скаргу  ОСОБА_1 задоволено частково.
Рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 13 березня 2020 року скасовано в частині вирішення первісного позову.
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності та стягнення грошової компенсації вартості частки у спільному майні задоволено частково.
Стягнено з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 компенсацію вартості частки у праві спільної часткової власності у розмірі 1/2 частини домоволодіння АДРЕСА_1 , у розмірі 339 266,50 грн.
Стягнено з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 компенсацію вартості частки у праві спільної часткової власності у розмірі 1/2 частини земельної ділянки площею 0,1000 га, кадастровий номер 1210100000:07:124:0001, яка розташована на  АДРЕСА_1 , у розмірі 25 996,50 грн.
Припинено право власності ОСОБА_1 на частку у праві спільної часткової власності у розмірі 1/2 частини домоволодіння АДРЕСА_1 .
Припинено право власності ОСОБА_1 на частку у праві спільної часткової власності у розмірі 1/2 частини земельної ділянки площею 0,1000 га, кадастровий номер 1210100000:07:124:0001, за адресою: АДРЕСА_1 .
Визнано право власності за ОСОБА_2 на домоволодіння АДРЕСА_1 .
Визнано право власності за ОСОБА_2 на земельну ділянку площею 0,1000 га, кадастровий номер 1210100000:07:124:0001, за адресою: АДРЕСА_1 .
В іншій частині первісного позову відмовлено.
Постановою Верховного Суду від 06 грудня 2022 року касаційну скаргу  ОСОБА_1  задоволено частково.
Постанову Дніпровського апеляційного суду від 02 березня 2022 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, оскільки ОСОБА_1 належним чином не повідомлено про розгляд справи судом апеляційної інстанції 02 березня 2022 року, що відповідно до пункту 5 частини першої статті 411 ЦПК України є обов`язковою підставою для скасування судового рішення з направленням справи на новий розгляд.
Постановою Дніпровського апеляційного суду від 15 березня 2023 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково.
Рішення Красногвардійського районного суду міста Дніпропетровська від 13 березня 2020 року за первісним позовом  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності та стягнення компенсації вартості частки у спільному майні скасовано, в позові відмовлено.
У квітні 2023 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга ОСОБА_1 на постанову Дніпровського апеляційного суду 15 березня 2023 року.
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 21 квітня 2023 року справу призначено судді-доповідачеві 
Олійник А. С., судді, які входять до складу колегії: О. В. Ступак, В. В. Яремко.
Ухвалою Верховного Суду від 24 травня 2023 року касаційну скаргу залишено без руху, надано строк для усунення її недоліків.
26 травня 2023 року, через систему «Електронний суд», ОСОБА_2 , через адвоката Соколенко Т. О., звернувся до Верховного Суду із заявою про відвід суддів Олійник А. С. та Яремка В. В. від розгляду зазначеної касаційної скарги.
У своїй заяві про відвід заявник посилається на частину четверту статті 37 ЦПК України та зазначає, що судді Олійник А. С. та Яремка В. В. входили до складу колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду, яка розглядала касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 13 березня 2020 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 18 серпня 2020 року у цій справі та постановою від 01 грудня 2021 року частково задовольнила касаційну скаргу.
Ухвалою Верховного Суду від 29 травня 2023 року заяву ОСОБА_2 про відвід суддів від участі у розгляді касаційної скарги визнано необґрунтованою, заяву про відвід суддів передано для вирішення зазначеного питання іншому судді.
Автоматизованою системою документообігу суду (протокол автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 31 травня 2023 року) визначено суддю Пророка В. В. для розгляду зазначеної заяви ОСОБА_2 .
Ухвалою Верховного Суду від 31 травня 2023 року відмовлено у задоволені заяви ОСОБА_2 , поданої адвокатом Соколенко Т. О., про відвід суддів Олійник А. С., Яремка В. В. від участі у розгляді касаційної скарги ОСОБА_1 на постанову Дніпровського апеляційного суду від 15 березня 2023 року у справі за первісним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності та стягнення грошової компенсації вартості частки у спільному майні та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Шульдіна Т. В., про визнання правочинів частково недійсними (удаваними) та визнання права власності на майно.
Ухвала від 31  травня 2023 року мотивована тим, що судді Верховного Суду (Олійник А. С. та Яремко В. В.) не брали участі у розгляді справи № 204/3949/17 в суді першої чи апеляційної інстанції. Крім цього рішення Верховного Суду постановлені за результатами розгляду касаційної скарги ОСОБА_1 на рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 13 березня 2020 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 18 серпня 2020 року не були скасовані. Тому доводи ОСОБА_2 про необхідність відводу суддів Олійник А. С. та Яремка В. В. від участі у розгляді касаційної скарги у справі № 204/3949/17 є необґрунтованими. Доводи заявника не дають підстав для обґрунтованого сумніву у неупередженості та об`єктивності суддів Олійник А. С. та Яремка В. В. і не свідчать про їх заінтересованість у результаті розгляду справи № 204/3949/17.
З метою уникнення будь-яких сумнівів у неупередженості та об`єктивності у розгляді касаційної скарги ОСОБА_1 судді, які входять до складу колегії: Олійник А. С. і Ступак О. В. вважають за необхідне заявити самовідвід у справі № 204/3949/17.
Заява ОСОБА_9 і ОСОБА_10 про самовідвід підлягає задоволенню з таких підстав.
Відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна людина має право на справедливий і відкритий розгляд справи незалежним і безстороннім судом упродовж розумного строку, встановленого законом.
Згідно з практикою Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) об`єктивно безстороннім є судовий орган, діяльність якого відповідає таким критеріям: забезпечується не лише здійснення правосуддя, а й зовнішній вияв того, що відбувається; суддею створено достатні гарантії для усунення об`єктивно виправданих підстав (і навіть потенційної можливості) побоюватися, що він, незалежно від особистої поведінки, не є безстороннім.
Як зазначив ЄСПЛ у рішенні від 24 травня 1989 року у «Справі Гаусшильдта», найголовніше - це довіра, яку в демократичному суспільстві повинні мати суди у громадськості (Hauschildt Case, заява № 11/1987/134/188, § 48).
У рішенні ЄСПЛ у справі «Білуха проти України» (заява № 33949/02, § 49-52, від 09 листопада 2006 року) зазначено, що наявність безсторонності відповідно до пункту першого статті 6 Конвенції повинна визначатися за суб`єктивним та об`єктивним критеріями.
Відповідно до прецедентної практики ЄСПЛ об`єктивно безстороннім є судовий орган, діяльність якого відповідає таким критеріям: забезпечується не лише здійснення правосуддя, а й зовнішній вияв того, що відбувається; суддею створено достатні гарантії для усунення об`єктивно виправданих підстав (і навіть потенційної можливості) побоюватися, що він, незалежно від особистої поведінки, не є безстороннім.
Наявність безсторонності для цілей пункту 1 статті 6 Конвенції визначається за суб`єктивним критерієм, тобто оцінювання особистого переконання конкретного судді у конкретній справі, а також за об`єктивним критерієм, тобто з`ясування того, чи надав цей суддя достатні гарантії для виключення будь-якого законного сумніву з цього приводу (Hauschildt Case, № 11/1987/134/188, § 46).
Згідно з пунктом 2.5 Бангалорських принципів поведінки суддів, які схвалені резолюцією 2006/23 Економічної і Соціальної Ради ООН від 27 липня 2006 року, суддя заявляє самовідвід від участі в розгляді справи в тому випадку, якщо для нього не є можливим винесення об`єктивного рішення у справі, або в тому випадку, коли у стороннього спостерігача могли б виникнути сумніви в неупередженості судді.
Згідно з об`єктивним критерієм потрібно встановити, чи існують факти, які можна встановити та які можуть ставити під сумнів безсторонність судді. Вирішальним при цьому є те, чи можуть існувати побоювання учасників справи при розгляді справи щодо відсутності безсторонності у певного судді, що об`єктивно виправдані.
Щодо оцінки наявності підстав для самовідводу за суб`єктивним критерієм, то відсутні підстави стверджувати, що судді Верховного Суду Олійник А. С. і Ступак О. В. виявляють особисту упередженість. Презумпція особистої неупередженості судді діє, допоки не з`являться докази на користь протилежного.
Відповідно до пункту 5 частини першої статті 36 ЦПК України суддя не може розглядати справу і підлягає відводу (самовідводу), якщо є інші обставини, що викликають сумнів в неупередженості або об`єктивності судді.
Згідно з частиною першою статті 40 ЦПК України питання про відвід (самовідвід) судді може бути вирішено як до, так і після відкриття провадження у справі.
З огляду на викладене, а також те, що судді Олійник А. С. та Ступак О. В. брали участь у розгляді 01 грудня 2021 року справи № 204/3949/17, з метою недопущення сумніву сторін в об`єктивності та неупередженості судді та суду у розгляді справи № 204/3949/17, необхідно відвести суддів Олійник А. С. і Ступак О. В. від розгляду справи та передати касаційну скаргу ОСОБА_1 для проведення повторного автоматизованого розподілу.
Керуючись статтями 36, 40 ЦПК України,
У Х В А Л И В:
Заяву про самовідвід суддів Олійник Алли Сергіївни і Ступак Ольги В`ячеславівни задовольнити.
Відвести суддів Олійник Аллу Сергіївну і Ступак Ольгу В`ячеславівну від участі у розгляді справи № 204/3949/17.
Передати матеріали касаційного провадження № 61-5732ск23 для здійснення повторного автоматизованого розподілу.
Ухвала оскарженню не підлягає.
 
Судді:                                                                                                                     А. С. Олійник
                                                                                                                                О. В. Ступак
                                                                                                                                В. В. Яремко