Ухвала
25 травня 2023 року
м. Київ
справа № 552/6356/22
провадження № 61-3778ск23
Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Карпенко С. О., вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою Акціонерного товариства «Українська залізниця», в інтересах якого діє адвокат Прядка Віталій Олексійович та адвоката Мілешкіна Максима Михайловича, який зазначає, що діє в інтересах Акціонерного товариства «Українська залізниця», на постанову Полтавського апеляційного суду 
від 15 лютого 2023 року у справі за позовомОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Українська залізниця» про відшкодування моральної шкоди,  
ВСТАНОВИВ:
20 березня 2023 року подана касаційна скарга Акціонерного товариства «Українська залізниця», в інтересах якого діють адвокат Прядка В. О. та адвокат Пономаренко М. А., на постанову Полтавського апеляційного суду від 15 лютого 2023 року, повний текст якої складено 17 лютого 2023 року.
Ухвалою Верховного Суду від 27 березня 2023 року касаційну скаргу залишено без руху та надано заявнику десять днів з дня вручення копії цієї ухвали для усунення зазначених у ній недоліків. 
Заявнику необхідно було подати до Верховного Суду виправлену касаційну скаргу, оформлену у відповідності до вимог статті 392 Цивільного процесуального кодексу (далі - ЦПК) України, зазначивши у ній обов`язкові підстави касаційного оскарження, визначені частиною другою статті 389 ЦПК України.
11 травня 2023 року до касаційного суду надійшла заява про усунення недоліків і касаційна скарга, які підписані адвокатом Прядкою В. О. та адвокатом Мілешкіним М. М.
Щодо усунення недоліків касаційної скарги, визначених ухвалою Верховного Суду від 27 березня 2023 року, адвокатом Прядкою В. О., який діє в інтересах Акціонерного товариства «Українська залізниця», касаційний суд зазначає наступне.
Касаційна скарга, яка надійшла до касаційного суду 11 травня 2023 року на виконання вимог ухвали від 27 березня 2023 року, не відповідає вимогам 
пункту 5 частини другої статті 392 ЦПК України.
Частиною другою статті 389 ЦПК України визначено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках:
1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;
2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;
3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;
4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.
 
Відповідно до пункту 5 частини другої статті 392 ЦПК України у касаційній скарзі повинно бути зазначено підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга, з визначенням передбаченої (передбачених) 
статтею 389 цього Кодексу підстави (підстав).
 
У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні.
У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 2 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду.
У випадку визначення підставою касаційного оскарження судових рішень 
пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України, касаційна скарга має містити посилання на постанови Верховного Суду, в яких зроблено висновок щодо застосування норми права, із зазначенням, в чому саме полягає невідповідність оскаржених судових рішень сформованій практиці у подібних правовідносинах.
У випадку визначення підставою касаційного оскарження судового рішення 
пункт 2 частини другої статті 389 ЦПК України, касаційна скарга має містити обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні, із чіткою вказівкою на норму права (абзац, пункт, частина статті), а також зазначенням такого правового висновку, описом правовідносин та змістовного обґрунтування мотивів такого відступлення.
У випадку визначення підставою касаційного оскарження судового рішення 
пункт 3 частини другої статті 389 ЦПК України, касаційна скарга має містити вказівку на норму права, щодо якої відсутній висновок, та обґрунтування необхідності формування єдиної правозастосовчої практики щодо цієї норми для правильного вирішення справи.
Підставою касаційного оскарження постанови Полтавського апеляційного суду від 15 лютого 2023 року заявник вказує відсутність у подібних правовідносинах висновку Верховного Суду щодо питання застосування частини другої статті 1168 та статті 1200 Цивільного кодексу (далі - ЦК) України, статті 3 Сімейного кодексу (далі - СК) України(пункт 3 частини другої статті 389 ЦПК України).
Відповідно до частини першої статті 36 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» Верховний Суд є найвищим судом у системі судоустрою України, який забезпечує сталість та єдність судової практики у порядку та спосіб, визначені процесуальним законом.
До повноважень Верховного Суду, зокрема, належить вирішення питань щодо правильності застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права, їх тлумачення під час розгляду справ.
Касаційний суд має забезпечувати формування єдиної судової практики шляхом надання відповідного тлумачення (правозастосування) норм права.
Про необхідність формування єдиної правозастосовчої практики свідчить, зокрема, відсутність єдиного правового висновку Великої Палати Верховного Суду, наявність правових висновків суду касаційної інстанції, які прямо суперечать один одному, велика кількість справ щодо вирішення подібних правовідносин, які перебувають на розгляді судів. 
Зі змісту касаційної скарги вбачається, що заявником у касаційній скарзі не обґрунтовано необхідності формування єдиної правозастосовчої практики щодо відповідних норм права.
Висновки щодо застосування статті 1200 ЦК України у подібних правовідносинах, зокрема, викладено у постанові Верховного Суду 
від 3 листопада 2021 року у справі № 219/5920/17 (провадження № 61-9св21).
Водночас заявником не обґрунтовано необхідності формування Верховним Судом відповідного висновку у справі № 552/6356/22.
Висновок Верховного Суду щодо питання застосування частини другої статті 1168ЦК України викладений у постанові від 17 жовтня 2018 року у справі № 450/225/16-ц (провадження № 61-30013св18).
У вказаній постанові касаційний суд погодився висновком апеляційного суду про те, що позивач та померла фактично проживали однією сім`єю, а тому відповідно до статті 1168 ЦК України позивач має право на відшкодування моральної шкоди, завданої смертю її баби. 
Інших підстав касаційного оскарження судового рішення, передбачених статтею 389 ЦПК України, касаційна скарга, яка надійшла до касаційного суду 11 травня 2023 року, не містить.
Вивчивши зміст касаційної скарги, Верховний Суд дійшов висновку про відсутність у ній обґрунтованих підстав касаційного оскарження судового рішення.
Згідно з прецедентною практикою Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» 
від 23 жовтня 1996 року, Reports 1996-V, p. 1544, § 45; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» від 19 грудня 1997 року). 
Відповідно до частини третьої статті 185, частини другої статті 393 ЦПК України у разі невиконання ухвали суду про залишення касаційної скарги без руху вона вважається неподаною та повертається.
Оскільки заявником недоліки касаційної скарги належним чином не усунено, вказане свідчить про невиконання ним вимог ухвали, що перешкоджає вирішенню питання про відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою і є підставою для визнання касаційної скарги неподаною та повернення її заявнику.
Повернення касаційної скарги не перешкоджає повторному зверненню зі скаргою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для її повернення.
Щодо усунення недоліків касаційної скарги, визначених ухвалою Верховного Суду від 27 березня 2023 року, адвокатом Мілешкіним М. М., який зазначає, що діє в інтересах Акціонерного товариства «Українська залізниця», касаційний суд зазначає наступне.
Згідно із частиною восьмою статті 43 ЦПК України якщо документи подаються учасниками справи до суду або надсилаються іншим учасникам справи в паперовій формі, такі документи скріплюються власноручним підписом учасника справи (його представника).
Згідно із частинами першою та другою статті 60 ЦПК України представником у суді може бути адвокат або законний представник. Під час розгляду спорів, що виникають з трудових відносин, а також справ у малозначних спорах (малозначні справи) представником може бути особа, яка досягла вісімнадцяти років, має цивільну процесуальну дієздатність, за винятком осіб, визначених у статті 61 цього Кодексу.
Згідно з пунктом 1 частини першої статті 62 ЦПК України повноваження представників сторін та інших учасників справи мають бути підтверджені довіреністю фізичної або юридичної особи.
Повноваження адвоката як представника підтверджуються довіреністю або ордером, виданим відповідно до Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» (частина четверта статті 62 ЦПК України).
Відповідно до частини другої статті 183 ЦПК України письмові заява, клопотання чи заперечення підписуються заявником чи його представником.
Заява про усунення недоліків та касаційна скарга, направлені на виконання вимог ухвали суду від 27 березня 2023 року, підписані, зокрема, адвокатом Мілешкіним М. М., який зазначає, що діє в інтересах Акціонерного товариства «Українська залізниця». 
Будь-яких доказів, що адвокат Мілешкін М. М. уповноважений представляти інтереси Акціонерного товариства «Українська залізниця» касаційному суду не надано.
Заява про усунення недоліків містить твердження адвоката Мілешкіна М. М. про те, що документи на підтвердження його повноважень містяться у матеріалах справи.
Водночас частиною сьомою статті 394 ЦПК України визначено, що за відсутності підстав для залишення касаційної скарги без руху, повернення касаційної скарги чи відмови у відкритті касаційного провадження суддя-доповідач постановляє ухвалу про відкриття касаційного провадження у справі, в якій вирішує питання про витребування матеріалів справи.
За таких обставин матеріали цивільної справи № 552/6356/22 у суду касаційної інстанції відсутні.
Частиною четвертою статті 183 ЦПК України передбачено, що суд, встановивши, що письмову заяву (клопотання, заперечення) подано без додержання вимог частини першої або другої цієї статті, повертає її заявнику без розгляду.
Керуючись статтями 43, 183, 185, 393 ЦПК України, Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду
УХВАЛИВ:
Касаційну скаргу Акціонерного товариства «Українська залізниця», в інтересах якого діє адвокат Прядка Віталій Олексійович, на постанову Полтавського апеляційного суду від 15 лютого 2023 рокувважати неподаною і повернути заявнику.
Заявнику надіслати копію ухвали разом з доданими до касаційної скарги матеріалами, іншим учасникам справи надіслати копію ухвали.
Заяву про усунення недоліків та касаційну скаргу, направлені на виконання вимог ухвали суду від 27 березня 2023 року, в частині підписання їх адвокатом Мілешкіним Максимом Михайловичем, повернути особі, яка їх подала, без розгляду.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Суддя                                                                                                                С. О. Карпенко