КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
                            
      Єдиний унікальний номер справи: 757/44938/21-ц            Головуючий у суді першої інстанції: Ільєва Т.Г.
      Номер провадження: 22-ц/824/1919/2023                              Доповідач у суді апеляційної інстанції: Коцюрба О.П.

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М        У К Р А Ї Н И
 
26 квітня 2023 року                                                                                 місто Київ
 
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
 
головуючого - Коцюрби О.П.,
суддів:  Білич І.М., Слюсар Т.А., 
 
розглянув   у порядку письмового провадження  в м. Києві  матеріали  цивільної справи за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , в інтересах яких діє адвокат Ієговська Анастасія Олександрівна, на рішення Печерського районного суду міста Києва від 11 травня 2022 року у справі за позовом  ОСОБА_1 ,  ОСОБА_2   до Товариства з додатковою відповідальністю Страхова Компанія «Альфа-Гарант» про відшкодування шкоди, заподіяної смертю фізичної особи, -
 
В С Т А Н О В И В:
 
В Печерський районний суд міста Києва звернулисьОСОБА_1 ,        ОСОБА_2  (далі - позивачі) з позовом до Товариства з додатковою відповідальністю  Страхова компанія «Альфа-Гарант» (далі ТДВ СК «Альфа-Гарант» Страхова компанія, страховик, відповідач) про відшкодування шкоди, в якому, ОСОБА_1 просила суд  стягнути  з   відповідача   на  свою  користь                    18 920,00 грн. страхового відшкодування, за спричинену моральну шкоду, що належить матері загиблої; ОСОБА_2 просила  суд  стягнути з відповідача   на  її користь 18 920,00 грн. страхового відшкодування, за спричинену моральну шкоду, що належить дочці загиблої  та  170 028,00 грн. страхового відшкодування шкоди, спричиненою втратою годувальника, що належить дочці загиблої, яка на момент смерті годувальника була неповнолітньою.
Позовні  вимоги  обгрунтовували  тим,  що 31  січня 2020 у м. Києві на            вул. Жолудєва, 6, сталась дорожньо-транспортна пригода (далі - ДТП)   за  участю  автомобіля  марки ЗИЛ-ММЗ» д.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням водія          ОСОБА_3 ,  який  скоїв наїзд на пішохода ОСОБА_4 , яка, від отриманих тілесних ушкоджень загинула на місці ДТП. Зазначали, що станом на час заподіяння шкоди,  цивільна  відповідальність водія автомобіля  марки  «ЗИЛ-ММЗ» д.н.з. НОМЕР_1 ОСОБА_3 , була  застрахована  у   відповідача  за  договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників  наземних  транспортних  засобів. Вина водія ОСОБА_3 у порушенні  вимог п.п. 10.1, 18,1 Правил  дорожнього  руху України  та у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України встановлена  вироком Святошинського районного суду міста Києва від  28 грудня 2020 року. 
Посилаючись на вказані обставини, ОСОБА_1 , яка є матір`ю загиблої та  ОСОБА_2 , яка є донькою загиблої, звернулись до суду за захистом своїх прав, так як внаслідок ДТП, позивачам спричинена моральна шкода, у зв`язку із втратою доньки та матері. Позивач ОСОБА_2 також вказувала, що на момент  смерті ОСОБА_4 , вона була  неповнолітньою  і перебувала  на  її  утриманні,  у  зв`язку  з  чим,  має  право  на  отримання  страхового відшкодування, спричиненого втратою годувальника.
 Рішенням  Печерського районного суду міста Києва від 11 травня 2022 року   в  задоволенні  позовних  вимог    ОСОБА_1 ,  ОСОБА_2  до Товариства з додатковою відповідальністю Страхова Компанія «Альфа-Гарант» про відшкодування шкоди, заподіяної смертю фізичної особи  відмовлено.
 Не  погодившись  із рішенням  суду  першої  інстанції,   ОСОБА_1 ,  ОСОБА_2 , в  інтересах  яких  діє  адвокат Ієговська А.О., оскаржили  його  в  апеляційному  порядку.
В  апеляційній  скарзі,  посилаючись  на  незаконність  і  необгрунтованість  рішення суду першої інстанції, порушення норм матеріального права та  процесуального  права,  просили   рішення Печерського районного суду міста Києва від 11 травня 2022 року скасувати, ухвалити у справі  нове  рішення,  яким  позовні  вимоги  задовольнити  в  повному  обсязі.
Зокрема,  в  доводах  апеляційної  скарги  вказують  на   те,  що  суд  першої  інстанції  прийшов  до  невірного  висновку  про те,  що  ненадання  позивачами  страховику  довідки  про  склад сім`ї ОСОБА_4 є підставою для відмови у  виплаті страхового  відшкодування,  так  як   п.п. 35.1, 35.2 ст. 35 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»  цього  не  передбачено.
Крім  того, неправильним  вважають  висновок  Печерського районного суду міста Києва  про  те,  що  позивачем  ОСОБА_2 не  було надано  розписку про  відшкодування шкоди винною особою  у розмірі 50 000 грн.,  чим  створено  перешкоди страховику для  встановлення  всіх  обставин  справи,  оскільки не  враховано,  що  саме  страховик  несе  основний  тягар  відшкодування  шкоди,  заподіяної джерелом підвищеної небезпеки, так як отримання позивачем  відшкодування  від  винної  особи,  не  є  перешкодою  у  її зверненні  за  страховим  відшкодуванням  до  страховика.
Також  звертають  увагу  на  те,  що  для наявності  права  на  відшкодування  шкоди, завданою  смертю  потерпілого,  позивачу ОСОБА_2 , яка є донькою      ОСОБА_4 , достатньо  лише   наявності  права,  як  неповнолітній  дитині  на  одержання  утримання  від  померлого  і  таке  право  передбачене  ч. 1 ст. 180 СК  України, відповідно до якої, батьки зобов`язані утримувати  дитину  до  досягнення  нею  повноліття.
Правом  на  подання  відзиву  на  апеляційну  скаргу,  ТОВ СК «Альфа-Гарант»  не  скористалась.
Заслухавши суддю-доповідача, переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга   підлягає  частковому  задоволенню з наступних підстав.
Судом  першої  інстанції   встановлено, що 31 січня 2020 року у м. Києві, на вул. Жолудєва, 6, водій ОСОБА_3 , керуючи автомобілем «ЗИЛ-ММЗ», д.н.з. НОМЕР_1 здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_4 , яка від отриманих тілесних ушкоджень загинула на місці пригоди.
Станом на дату настання дорожньо-транспортної пригоди, відповідальність водія "ЗИЛ-ММЗ", д.н.з. НОМЕР_1   ОСОБА_3   за спричинену шкоду майну, здоров`ю та/або життю третіх осіб, була застрахована у ТДВ СК «Альфа-Гарант» за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АО 5941126, який діяв на момент настання дорожньо-транспортної пригоди, станом на 31 січня 2020 року.
За фактом настання даної дорожньо-транспортної пригоди,  було внесено відомості про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2          ст. 286 КК України до Єдиного реєстру досудових розслідувань за                            № 12020100000000057 та розпочато досудове розслідування.
Святошинським районним судом міста Києва, 28 грудня 2020 року винесено вирок у справі № 759/6653/20 (провадження 1-кп/759/973/20), яким, водія    ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України. На підставі ст. 75 КК України,  ОСОБА_3 звільнено від відбування основного покарання з випробуванням, з іспитовим строком на два роки.
В подальшому, 06 липня 2020 року, позивачі звернулись  до ТДВ СК «Альфа-Гарант»  із  заявами  про  виплату  страхового  відшкодування (а.с.31-33).
Також, 11 вересня 2021 року, ОСОБА_3 здійснив на користь           ОСОБА_2 грошову компенсацію у розмірі 50 000,00 грн. (п`ятдесят тисяч грн. 00 коп.) за завдання матеріальної та моральної шкоди, пов`язаної  із  смертю ОСОБА_4 (а.с.77).
Ухвалюючи  рішення  про  відмову  в  задоволенні  позовних  вимог, Печерський районний суд міста Києва  виходив  із недоведеності позивачами   позовних  вимог,  вказавши, що на підтвердження своєї позиції, позивачами  не було надано належних документів, як страховій компанії так і суду.  
У судовому рішенні, суд вказав що позивачі належним чином не довели вірності своїх розрахунків, не надали достатньої інформації та документів щодо ліміту відповідальності водія у відповідності до полісу. Зазначив, що позивач ОСОБА_2 , скористалась своїм  правом звернення до винної особи щодо відшкодування моральної і матеріальної шкоди та погодилась з сумою у розмірі     50 000, 00 грн., яку їй, ним було виплачено, а за  призначенням  пенсії  у  зв`язку  з  втратою  годувальника, вона не  зверталась. Суд також зазначив, що з матеріалів справи не може встановити правонаступника прав та інтересів ОСОБА_4 , оскільки позивачами не подано доказів, а саме документів, які б прямо вказували на те, що саме вони є особами, які можуть отримати компенсації, у відповідності до закону.
Проте, погодитись із вказаними висновками не можливо, так як вони не відповідають обставинам справи і вимогам закону.
Відповідно  до ч. 1 ст. 81 ЦПК України,  кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно зі ст. 1187 ЦК України, джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
За загальним правилом, відповідальність за шкоду несе боржник - особа, яка завдала шкоди. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки - особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом (ч. 2 ст. 1187 ЦК України).
Разом з тим, правила регулювання деліктних зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, якщо законом передбачено такий обов`язок.
Так, відповідно до ст. 999 ЦК України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). До відносин, що випливають з обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.
До сфери обов`язкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».
Статтею 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон                № 1961- IV) визначено, що метою здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, а також захист майнових інтересів страхувальників.
Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (ст. 5 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).
За правилами ст. 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховим випадком є дорожнього-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.
Частиною 1 ст. 21 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.
Відповідно до ст. 23 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, зокрема, є шкода, пов`язана зі смертю потерпілого.
Статтею 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» України № 1961-IV визначено: 
27.1. Страхове відшкодування (регламентна виплата) виплачується, якщо смерть потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди настала протягом одного року після дорожньо-транспортної пригоди та є прямим наслідком цієї дорожньо-транспортної пригоди.
27.2. Страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) здійснює відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, на умовах, встановлених статтею 1200 Цивільного кодексу України, кожній особі, яка має право на таке відшкодування, рівними частинами. Загальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) утриманцям одного померлого не може бути меншим, ніж 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку.
27.3. Страховик (у випадках, передбачених підпунктами "г" і "ґ" пункту 41.1 та підпунктом "в" пункту 41.2 статті 41 цього Закону, - МТСБУ) відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами.
27.5. Відшкодування шкоди, пов`язаної із смертю потерпілого, може бути виплачено у вигляді одноразової виплати. Загальний розмір усіх здійснених страхових відшкодувань (регламентних виплат) за шкоду, заподіяну життю та здоров`ю однієї особи, не може перевищувати страхову суму за таку шкоду.
За приписами ч. 1 ст. 1200 ЦК України, у разі смерті потерпілого право на відшкодування шкоди мають непрацездатні особи, які були на його утриманні або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання, а також дитина потерпілої особи, народжена після його смерті. Шкода відшкодовується: 1) дитині - до досягнення нею вісімнадцяти років (учню, студенту - до закінчення навчання, але не більш як до досягнення ним двадцяти трьох років); 2) чоловікові, дружині, батькам (усиновлювачам), які досягли пенсійного віку, встановленого законом, - довічно; 3) інвалідам - на строк їх інвалідності; 4) одному з батьків (усиновлювачів) або другому з подружжя чи іншому членові сім`ї незалежно від віку і працездатності, якщо вони не працюють і здійснюють догляд за: дітьми, братами, сестрами, внуками померлого. - до досягнення ними чотирнадцяти років; 5) іншим непрацездатним особам, які були на утриманні потерпілого, - протягом п`яти років після його смерті.
Позивачі  доказували,  що  ОСОБА_1 є матір`ю   загиблої ОСОБА_4 ,  а  ОСОБА_2   є дочкою загиблої ОСОБА_4 , а  тому, мають  право  на  отримання  від  страховика  страхового  відшкодування  у зв`язку з смертю    ОСОБА_4 та моральної  шкоди.
Висновок  суду  першої інстанції про те, що позивачами не надано  документів, які підтверджують спорідненість із загиблою ОСОБА_4 ,  а  відтак  не мають  право  на  отримання  страхового  відшкодування  за  шкоду,  завдану  смертю  потерпілого,  колегія  суддів  вважає  помилковим.
Так,  із  копії  свідоцтва  про  народження,  серії НОМЕР_2   вбачається,  що  ІНФОРМАЦІЯ_1   народилась  ОСОБА_4 ,  в  графі: мати: ОСОБА_1 (а.с.17).   
В  зв`язку  з  реєстрацією  шлюбів, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , змінювала прізвище  на « ОСОБА_1 »,  а  з  01 лютого    1986 року  на  « ОСОБА_1 » (а.с.21).
Також, в  зв`язку  з  реєстрацією  шлюбів, ОСОБА_4 ,                       ІНФОРМАЦІЯ_3 , змінювала прізвище  на « ОСОБА_4 »,  шлюб розірвано 11 березня 1997 року (а.с.23),  та  25 серпня 2001 року  прізвище « ОСОБА_4 » змінено на « ОСОБА_4 » (а.с.24). 
З  копії  свідоцтва  про  народження,  серії НОМЕР_3 ,  ОСОБА_2   народилась ІНФОРМАЦІЯ_4 .  В  графі мати: зазначено -  ОСОБА_4 .
Отже,  з  наданих  позивачами   до  справи  копій  документів  вбачається,  що  потерпіла  ОСОБА_4 ,  ІНФОРМАЦІЯ_3 є дочкою позивача  ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 і мамою позивача ОСОБА_2 ,  яка   народилась ІНФОРМАЦІЯ_4 .
Неможливо  також  погодитись  із  висновком  суду  першої  інстанції  про  те,  що  так,  як  позивач ОСОБА_2   отримала  від  винної особи ОСОБА_3         50 000, 00 грн.  в  якості  відшкодування моральної та матеріальної шкоди,  за  призначенням  пенсії  у  зв`язку  з  втратою  годувальника не  зверталась,  а  тому  немає  права  на  отримання  страхового  відшкодування  у зв`язку  з  смертю  потерпілого.
Такий  висновок   не  узгоджується  як   із  положеннями Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», а  також  і  з  практикою Верховного  Суду.
Зокрема, у постанові Верховного Суду від 19 травня 2021 року у справі                № 754/7936/18 зазначено, що уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди. Вищевикладене узгоджується із правовою позицією Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року за результатами розгляду справи № 755/18006/15-ц (провадження № 14-176цс18) щодо правильного застосування норм права при стягненні матеріальної шкоди з особи, яка застрахувала свою відповідальність.
У  постанові Великої Палати Верховного Суду  від 14 грудня 2021  року  у  справі № 147/66/17  вказано, що Велика Палата Верховного Суду звертає увагу на те, що внаслідок заподіяння під час ДТП шкоди виникають цивільні права й обов`язки, пов`язані з її відшкодуванням. Зокрема, потерпілий набуває право отримати відшкодування шкоди, а обов`язок виплатити відповідне відшкодування за Законом № 1961-IV виникає у страховика особи, яка застрахувала цивільну відповідальність (у визначених Законом № 1961-IV випадках - МТСБУ) та в особи, яка застрахувала цивільну відповідальність, якщо розмір завданої нею шкоди перевищує розмір страхового відшкодування, зокрема на суму франшизи, чи якщо страховик (МТСБУ) за Законом № 1961-IV не має обов`язку здійснити страхове відшкодування (регламентну виплату). Тобто, внаслідок заподіяння під час ДТП шкоди (настання страхового випадку), винуватець ДТП не звільняється від обов`язку відшкодувати завдану шкоду, але цей обов`язок розподіляється між ним і страховиком (МТСБУ). Тому, висновок апеляційного суду про абсолютність права потерпілого на відшкодування шкоди саме за рахунок особи, яка завдала шкоди, є помилковим.
Апеляційний  суд  також   не  погоджується  із  іншим  висновком  суду  першої  інстанції, в частині того, що  недоведеність  позивачем  страхової  суми  за  договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АО 5941126  є  підставою  для  відмови  в  позові.
Дійсно,  в  матеріалах  справи  відсутня  копія  договору  обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АО 5941126,  жодна  із  сторін  спору не  посилається  на розмір  страхової  суми  за  шкоду,  завданої життю  та  здоров`ю  потерпілого.
Разом  з  тим,  відповідно  до ст. 9 Закону України № 1961-IV (в редакції  на  час  настання  страхового  випадку  - 31 січня  2020 року):
9.1. Страхова сума - це грошова сума, у межах якої страховик зобов`язаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування.
9.3. Розмір страхової суми за шкоду, заподіяну життю та здоров`ю потерпілих, становить 100 тисяч гривень на одного потерпілого.
Виходячи з положень п. 27.5, ст. 27 Закону України № 1961-IV (в редакції  на  час настання страхового випадку  - 31 січня  2020 року) колегія суддів вважає,  що   відшкодування шкоди, пов`язаної із смертю потерпілого, може бути виплачено позивачам у вигляді одноразової виплати. Проте, загальний розмір усіх здійснених страхових відшкодувань (регламентних виплат) за шкоду, заподіяну життю та здоров`ю однієї особи, не може перевищувати страхову суму за таку шкоду.
Саме  до  такого  висновку  прийшов  Верховний Суд   у  постанові  від          05 липня 2022  року  у  справі № 511/323/19,  вказавши,  що відшкодування шкоди, пов`язаної із смертю потерпілого, може бути виплачено у вигляді одноразової виплати. Загальний розмір усіх здійснених страхових відшкодувань (регламентних виплат) за шкоду, заподіяну життю та здоров`ю однієї особи, не може перевищувати страхову суму за таку шкоду (пункт 27.5 ст. 27 Закону України         № 1961-IV).
З  врахуванням  вказаних  вимог  Закону,  обставин  справи,  колегія  суддів  приходить  до  висновку,  що   позивачі ОСОБА_1   і  ОСОБА_11   мають  право  на  отримання  від страховика  страхового  відшкодування,  пов`язаного  із  смертю  потерпілого,  загальний  розмір  якого не  може  перевищувати  100 000 грн.
Як вбачається із цивільної справи, станом  на 31 січня 2020  року  до  складу  сім`ї загиблої ОСОБА_4 входили:
- Мати: ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_5 ;
- Дочка: ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_6 ;
- Син: ОСОБА_12 ІНФОРМАЦІЯ_7 ;
Станом  на 01 січня 2020  року, ст. 8 Закону України «Про Державний  бюджет України на 2020 рік» встановлено з 01 січня 2020 року  розмір  мінімальної  заробітної  плати  у  місячному  розмірі  4 723,00 грн.
Отже,  відповідно  до п. 27.3, ст. 27 Закону України № 1961-IV (в редакції  на  час настання страхового випадку - 31 січня  2020 року) загальний  розмір  страхового  відшкодування моральної шкоди цим особам, стосовно одного померлого  становить 12 мінімальних заробітних  плат  у  місячному  розмірі  і  не  може  перевищувати  56 676,00 грн. (4 723х12=56 676).
Частка,  яка  припадає  на  користь  кожного із  осіб,  які  мають  право  на  отримання  страхового  відшкодування  моральної  шкоди,  заподіяної  смертю  фізичної  особи,  становить  18 892,00 грн. (56 676,00/3=18 892,00).
Таким  чином,  із  відповідача  на  користь позивача ОСОБА_1 , як  матері  загиблої ОСОБА_4 , підлягає стягненню  страхове  відшкодування  моральної шкоди,  заподіяної  смертю  фізичної  особи,  в  розмірі 18 892,00 грн.
У  постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 грудня 2021  року  у  справі № 147/66/17 визначено засади цивільно-правової відповідальності за шкоду, заподіяну зіткненням транспортних засобів (взаємодії джерел підвищеної небезпеки).  У даній постанові, Велика Палата Верховного Суду зазначила, що однією  із  основних    засад  є  добросовісність (пункт 6 статті 3 ЦК України). Добросовісність - це певний стандарт поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. Законодавство у страхових правовідносинах передбачає здійснення прав та обов`язків з дотриманням принципу добросовісності всіма учасниками цих правовідносин і не дотримання цього принципу може мати наслідком відмову в захисті порушеного права, зокрема в праві на відшкодування шкоди при недобросовісній поведінці особи взагалі, та звільняє страховика від обов`язку відшкодування шкоди при недобросовісній поведінці винної особи та потерпілого.
З  врахуванням обставини, що позивач ОСОБА_2 отримала від  винної особи і страхувальника ОСОБА_3 50 000 грн.  у  якості  відшкодування  моральної і матеріальної шкоди, про вказану обставину страховика  не  повідомила,   розмір відшкодування  перевищує  розмір  страхового  відшкодування  моральної  шкоди тому, колегія суддів погоджується із висновком  суду  першої  інстанції   про  відсутність  підстав  для  стягнення  із  відповідача  на  користь ОСОБА_2 страхового  відшкодування  моральної  шкоди,  заподіяної  смертю  фізичної  особи.
Проте,  інші  позовні  вимоги  ОСОБА_2   про  стягнення  страхового  відшкодування шкоди, спричиненою смертю годувальника, підлягають частковому  задоволенню.
Як вбачається з матеріалів цивільної справи, станом  на  час  настання  страхового випадку - 31 січня 2020 року, ОСОБА_2   виповнилось  17 років          2 місяці 21 день.
Статтею 180  СК України визначено, що батьки зобов`язані утримувати  дитину до досягнення нею повноліття.
Отже, за змістом ч. 1 ст. 1200 ЦК  України, позивач ОСОБА_2 , як донька  потерпілої ОСОБА_4 ,  яка мала на день її смерті - ІНФОРМАЦІЯ_8 , право на  утримання від неї, до досягнення повноліття, тобто, до ІНФОРМАЦІЯ_4 , є    особою, яка має право на отримання страхового відшкодування у зв"язку із  смертю  годувальника в  порядку,  передбаченому п. 27.2, ст. 27 Закону України № 1961-IV (в редакції  на  час настання страхового випадку - 31 січня  2020 року).
Приймаючи  до  уваги те, що   відповідно  до  п. 27.5 ст. 27 Закону України       № 1961-IV (в редакції  на  час настання страхового випадку - 31 січня                      2020 року), загальний розмір усіх здійснених страхових відшкодувань (регламентних виплат) за шкоду, заподіяну життю та здоров`ю однієї особи, не може перевищувати страхову суму за таку шкоду - 100 000 грн., враховуючи,  що   на користь позивача ОСОБА_1 , як матері  загиблої  ОСОБА_4 підлягає  стягненню страхове відшкодування моральної  шкоди,  заподіяної  смертю  фізичної  особи,  в  розмірі 18 892,00 грн., тому, розмір страхового відшкодування шкоди, заподіяної смертю ОСОБА_4 , на умовах, встановлених ст. 1200 ЦК України,   становить  81 108 грн. (100 000-18 892=81 108).
За  таких обставин, з відповідача на  користь  позивача ОСОБА_2   підлягає стягненню страхове відшкодування шкоди, спричиненою втратою годувальника, що належить дочці ОСОБА_4 , яка на момент її смерті була неповнолітньою,  в  розмірі 81 108 грн.
Так  як  висновки,  викладені  в  рішенні  суду  першої  інстанції, щодо відмови в задоволенні позовних  вимог ОСОБА_1 ,  про стягнення з відповідача на її користь страхового  відшкодування за спричинену моральну шкоду, заподіяну  смертю  фізичної  особи, та в частині відмови ОСОБА_2 , у стягненні з відповідачастрахового відшкодування шкоди, заподіяної смертю годувальника, не  відповідають  обставинам  справи, судом неправильно  застосовано  норми  матеріального  права, тому, за приписами ст. 376 ЦПК України, рішення  Печерського районного суду міста Києва від 11 травня 2022 року  підлягає  скасуванню  із  ухваленням у справі нового судового рішення, про задоволення позовних вимог  ОСОБА_1 , та часткового задоволення позовних вимог      ОСОБА_2 в частині стягнення страхового відшкодування шкоди, спричиненою втратою годувальника, що належить дочці загиблої, яка на момент смерті годувальника була неповнолітньою. 
В іншій  частині, судове рішення Печерського районного суду міста Києва від 11 травня 2022 року, про  відмову  в  задоволенні  позовних  вимог ОСОБА_2 до Товариства з додатковою відповідальністю Страхова Компанія «Альфа-Гарант» про відшкодування страхового відшкодування за заподіяну моральну шкоду є законним, в зв`язку з чим, в цій частині його слід залишити без змін. 
Керуючись ст. ст. 367, 369, 374, 376, 381, 382, 384 ЦПК України, суд, -
 
П О С Т А Н О В И В:
 
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 ,  ОСОБА_2 , в інтересах яких діє адвокат Ієговська Анастасія Олександрівна, задовольнити  частково.
Рішення Печерського районного суду міста Києва від 11 травня 2022 року про відмову в задоволенні позовних  вимог  ОСОБА_1 , до Товариства з додатковою відповідальністю Страхова Компанія «Альфа-Гарант» про стягнення страхового відшкодування, за спричинену моральну шкоду, що належить матері загиблої та у відмові в задоволенні позовних вимог  ОСОБА_2   до Товариства з додатковою відповідальністю Страхова Компанія «Альфа-Гарант» в частині стягнення страхового відшкодування шкоди, спричиненою втратою годувальника, що належить дочці загиблої, яка на момент смерті годувальника була неповнолітньою, скасувати.
Ухвалити у цій частині нове судове рішення, яким, позовні вимоги  ОСОБА_1 до Товариства з додатковою відповідальністю Страхова Компанія «Альфа-Гарант» про відшкодування страхового відшкодування за спричинену моральну шкоду, що належить матері загиблої, задовольнити; позовні вимоги ОСОБА_2  до Товариства з додатковою відповідальністю Страхова Компанія «Альфа-Гарант» про відшкодування страхового відшкодування шкоди, спричиненою втратою годувальника, що належить дочці загиблої, яка на момент смерті годувальника була неповнолітньою, задовольнити  частково.
Стягнути  з Товариства з додатковою відповідальністю Страхова Компанія «Альфа-Гарант» (місце знаходження: бульвар Лесі Українки, 26, місто Київ, 01133, код ЄДРПОУ: 32382598) на  користь   ОСОБА_1 (місце проживання: село Білоскірка, Тернопільський район, Тернопільська  область, 47742, РНОКПП НОМЕР_4 )  страхове  відшкодування, за спричинену моральну  шкоду, що належить матері загиблої, в  розмірі 18 892,00 (вісімнадцять тисяч вісімсот дев"яносто дві) гривень.   
Стягнути  з Товариства з додатковою відповідальністю Страхова Компанія «Альфа-Гарант» (місце знаходження: бульвар Лесі Українки, 26, місто Київ, 01133, код ЄДРПОУ: 32382598) на користь  ОСОБА_2  (місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_5 )  страхове  відшкодування шкоди, спричиненої втратою годувальника, що належить дочці загиблої, яка на момент смерті годувальника була неповнолітньою, в  розмірі 81 108 (вісімдесят одна тисяча сто вісім) гривень.
В іншій частині, рішення Печерського районного суду міста Києва від          11 травня 2022 року про  відмову  в  задоволенні  позовних  вимог ОСОБА_2   до  Товариства з додатковою відповідальністю Страхова Компанія «Альфа-Гарант» про стягнення страхового відшкодування, за спричинену  моральну  шкоду, що належить дочці загиблої,  залишити  без  змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, визначених частиною 3 статті 389 Цивільного процесуального кодексу України.

Головуючий:                                                                           О.П. Коцюрба

Судді:                                                                                       І.М. Білич

                                                                                                 Т.А. Слюсар