Справа № 127/2-2509/09
Провадження № 22-ц/801/763/2023
Категорія: 41
Головуючий у суді 1-ї інстанції Вохмінова О. С.
Доповідач:Береговий  О. Ю.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 квітня 2023 року	Справа № 127/2-2509/09	м. Вінниця	

       Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого – Берегового О.Ю. (суддя-доповідач),
суддів: Ковальчука О.В., Панасюка О.С.,
за участю секретаря судового засідання – Куленко О.В.,
учасники справи:
скаржник (стягувач): Акціонерне товариство «Укрсиббанк»,
заінтересована особа (спадкоємець боржника): ОСОБА_1 ,
суб`єкт оскарження: Перший відділ державної виконавчої служби у місті Вінниці Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький),
розглянув апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Укрсиббанк» на ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 23 лютого 2023 року про залишення скарги без розгляду, постановлену місцевим судом під головуванням судді Вохмінової О.С, за скаргою Акціонерного товариства «Укрсиббанк» на дії головного державного виконавця Центрального відділу ДВС м. Вінниці Головного територіального управління юстиції Вінницької області Макушинського Ю.І., на дії посадових осіб Першого відділу ДВС у м. Вінниці Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) у виконавчому провадженні № 46186976, скасування постанови про закінчення виконавчого провадження від 29 березня 2018 року, зобов`язання вчинити дії, в цивільній справі за позовом АТ «Укрсиббанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, 

встановив:

В лютому 2023 року Акціонерне товариство «Укрсиббанк» звернулось до суду з скаргою на дії головного державного виконавця Центрального відділу ДВС м. Вінниці Головного територіального управління юстиції Вінницької області Макушинського Ю.І., на дії посадових осіб Першого відділу ДВС у м. Вінниці Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) у виконавчому провадженні № 46186976, скасування постанови про закінчення виконавчого провадження від 29 березня 2018 року, зобов`язання вчинити дії, в цивільній справі за позовом АТ «Укрсиббанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості.
Скарга мотивована тим, що в межах виконавчого провадження № 46186976 здійснювалось примусове виконання судового рішення на підставі виконавчого листа, виданого Ленінським районним судом м. Вінниці 05 жовтня 2010 року у справі № 2-2509-2009 про стягнення з ОСОБА_2 на користь АКІБ «УкрСиббанк» заборгованості по кредитним договорам від 26 червня 2007 року в сумі 706025,85 грн., від 02 серпня 2007 року в сумі 282040,07 грн., витрат по сплаті державного мита та ІТЗ розгляду справи.
При здійсненні виконавчого провадження було встановлено, що боржник ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 помер. У зв`язку з цим державний виконавець звернувся до суду з поданням про заміну сторони виконавчого провадження і просив замінити боржника ОСОБА_2 його спадкоємцем – ОСОБА_1 .
Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 28 грудня 2017 року № 127/2-2509/2009 подання державного виконавця задоволено та замінено сторону виконавчого провадження.
Постановою Апеляційного суду Вінницької області від 13 лютого 2018 року ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 28 грудня 2017 року скасовано, подання державного виконавця про заміну сторони виконавчого провадження залишено без задоволення, оскільки матеріали подання не містять доказів, що ОСОБА_1 прийняла спадщину після смерті ОСОБА_2 .
Постановою державного виконавця від 29 березня 2018 року було закінчено виконавче провадження № 46186976 у зв`язку зі смертю боржника (заявником надано копію постанови та інформацію з АСВП про виконавче провадження).
09 липня 2018 року до АТ «УкрСиббанк» надійшла вимога державного виконавця від 05 липня 2018 року про те, що постанову від 29 березня 2018 року про закінчення виконавчого провадження № 46186976 скасовано, виконавче провадження відновлене та вказано на необхідність направити до відділу ДВС оригінал виконавчого листа для продовження примусового виконання судового рішення. Вказана вимога долучена до матеріалів виконавчого провадження.
В заяві від 24 липня 2018 року банк повідомив державного виконавця про те, що оригінал виконавчого листа до банку не надходив. Вказану заяву банку відділ ДВС отримав 27 липня 2018 року.
21 січня 2021 року відділ ДВС отримав запит АТ "УкрСиббанк" щодо стану примусового виконання виконавчого листа у виконавчому провадженні № 46186976, однак відповіді надано не було.
Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 18 серпня 2021 року № 127/2-2509/2009 заяву АТ «УкрСиббанк» задоволено та замінено сторону боржника ОСОБА_2 у виконавчому провадженні № 46186976 на його спадкоємицю ОСОБА_1 
22 жовтня 2021 року АТ «УкрСиббанк» поштою звернулось до Центрального відділу ДВС у м. Вінниці Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) із заявою про продовження примусового виконання судового рішення у виконавчому провадженні № 46186976. Вказана заява отримала відділом ДВС 28 жовтня 2021 року, однак, відповіді банк не отримав.
08 листопада 2021 року АТ «УкрСиббанк» звернулось до Вінницького міського суду Вінницької області зі скаргою на бездіяльність Центрального відділу ДВС у м. Вінниці Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) у виконавчому провадженні № 46186976.
Постановою Вінницького апеляційного суду від 12 січня 2022 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 18 серпня 2021 року задоволено частково. Ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 18 серпня 2021 року скасовано та постановлено нову. Замінено боржника ОСОБА_2 на його спадкоємця ОСОБА_1 у виконавчому провадженні № 46186976 з примусового виконання виконавчого листа, виданого 05 жовтня 2010 року Ленінським районним судом м. Вінниці в цивільній справі № 2-2509/09.
Постановою Верховного Суду від 10 серпня 2022 року касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Постанову Вінницького апеляційного суду від 12 січня 2022 року скасовано, а справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
Постановою Вінницького апеляційного суду від 13 вересня 2022 року (надійшла на електронну адресу банку 16 вересня 2022 року) апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено. Ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 18 серпня 2021 року скасовано та постановлено нову. В задоволенні заяви АТ «УкрСиббанк» про заміну сторони виконавчого провадженні – відмовлено, оскільки виконавче провадження № 46186976 постановою від 29 березня 2018 року було завершене, а на момент розгляду питання про заміну сторони виконавчого провадження – закінчене та знищене.
Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 12 жовтня 2022 року № 127/2-2509/09 було відмовлено в задоволенні скарги АТ «УкрСиббанк» на бездіяльність Першого відділу ДВС у м. Вінниці Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) щодо продовження примусового виконання рішення суду. Судом було встановлено, що згідно Інформації про виконавче провадження № 46186976 від 08 листопада 2021 року вказане виконавче провадження завершене постановою від 29 березня 2018 року на підставі п. 3 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження», інформація щодо скасування постанови від 29 березня 2018 відсутня.
Представник банку вважає неправомірним закінчення 29 березня 2018 року виконавчого провадження № 46186976 та вважає вимогу державного виконавця, що надійшла до банку 09 липня 2018 року такою, що ввела в оману стягувача, оскільки у вимозі було повідомлено про відновлення виконавчого провадження № 46186976 та запропоновано направити до відділу ДВС оригінал виконавчого листа для продовження примусового виконання. Дана інформація про скасування постанови про закінчення виконавчого провадження є неправдивою.
Звертаючись до суду із даною скаргою представник заявника також просила поновити строк на звернення, оскільки про порушення прав та законних інтересів постановою про закінчення виконавчого провадження від 29 березня 2018 року банк дізнався 14 листопада 2022 року, отримавши ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 12 жовтня 2022 року, а до цього часу користувався інформацією, що була викладена у вимозі державного виконавця від 05 липня 2018 року щодо скасування постанови про закінчення виконавчого провадження.
Крім того, одразу після отримання копії ухвали Вінницького міського суду Вінницької області від 12 жовтня 2022 року, банк не мав можливості звернутись до суду з даною скаргою через військову агресію Російської Федерації проти України, оскільки воєнний стан оголошено з 05.30 год. 24 лютого 2022 року і він діє станом на даний час. Торгово-промислова палата України засвідчила форс-мажорні обставини, викликані військовою агресією проти України. Така ситуація змусила співробітників та представників банку, зокрема, евакуюватись з місць проживання, що призвело до припинення роботи частини підрозділів, існує загроза життю та здоров`ю, зокрема, у зв`язку з оголошенням повітряних тривог.
Зазначені обставини представник банку вважає форс-мажорними, невідворотними, такими, настання та існування яких не залежало від волі банку і такими, що суттєво вплинули, унеможливили оскарження банком дій/рішень посадової особи органу ДВС у встановлений законом строк.
Вказане стало підставою для звернення із цією скаргою, в якій Акціонерне товариство «Укрсиббанк» просило: визнати неправомірними дії головного державного виконавця Центрального ВДВС м. Вінниця ГТУЮ у Вінницькій області Макушинського Ю.І. щодо винесення постанови від 29 березня 2018 року про закінчення виконавчого провадження № 46186976 та скасувати постанову; визнати неправомірними дії посадових осіб Першого ВДВС у м. Вінниці Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) щодо введення АТ "УкрСиббанк" в оману щодо стану примусового виконання рішення у виконавчому провадженні № 46186976 шляхом надання стягувачу інформації, що не відповідає дійсності; зобов`язати посадових осіб відділу проводити виконавчі дії для примусового виконання виконавчого листа, виданого 05 жовтня 2010 року Ленінським районним судом м. Вінниці у справі № 2-2509-2009.
Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 23 лютого 2023 року скаргу АТ «УкрСиббанк» на дії головного державного виконавця Центрального відділу ДВС м. Вінниці Головного територіального управління юстиції Вінницької області Макушинського Ю.І., на дії посадових осіб Першого відділу ДВС у м. Вінниці Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) у виконавчому провадженні № 46186976, скасування постанови про закінчення виконавчого провадження від 29 березня 2018 року, зобов`язання вчинити дії - залишено без розгляду.
Роз`яснено, що особи, заяви яких залишено без розгляду, після усунення умов, що були підставою для залишення заяви без розгляду, мають право звернутися до суду повторно.
Ухвала суду обґрунтована тим, що станом на час звернення скаржника до суду 20 лютого 2023 року закінчився строк для звернення зі скаргою, визначений у статті 449 ЦПК України, а клопотання про поновлення такого строку не містить поважних причин його пропуску. 
Не погодившись із зазначеною ухвалою суду, Акціонерне товариство «Укрсиббанк» подало апеляційну скаргу в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права та невідповідність висновків суду першої інстанції дійсним обставинам справи просило суд скасувати ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 23 лютого 2023 року та направити справу для продовження розгляду по суті до суду першої інстанції.
Апеляційна скарга мотивована тим, що на думку заявника суд попередньої інстанції не звернув увагу на те, що предметом даної скарги є бездіяльність органу ДВС, яка має триваючий характер та існує до початку дій, які свідчать про припинення бездіяльності, а тому може бути оскаржена упродовж усього часу її перебігу, на відміну від дій. Поряд з цим покликаються на те, що скаржник двічі звертався з запитом до органу ДВС, щодо стану примусового виконання виконавчого листа, однак будь-яких відповідей не було надано.
22 березня 2023 року від ОСОБА_1 надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому вона заперечила аргументи викладені в апеляційній скарзі вказавши, що суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про залишення скарги без розгляду.
Інші сторони не скористались своїм правом на подання до суду своїх заперечень щодо змісту і вимог апеляційної скарги, відзиву на апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції не направили, що за положеннями ч. 3 ст. 360 ЦПК України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши наведені в апеляційній скарзі доводи, а також заперечення викладені у відзиві на апеляційну скаргу, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.
Згідно ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Вказаним вимогам ухвала суду відповідає, з огляду на наступні обставини.
Відповідно до ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.
Відповідно до ч. 1 ст. 449 ЦПК України скаргу може бути подано до суду а) у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права або свободи; б) у триденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права, у разі оскарження постанови про відкладення провадження виконавчих дій.
Частиною 2 ст. 449 ЦПК України визначено, що пропущений з поважних причин строк для подання скарги може бути поновлено судом.
Таким чином диспозиція статті 449 ЦПК України встановила, що свій перебіг строк починає не з дати ухвалення оскаржуваного рішення, а з дня, коли особа дізналась про порушення свого права, тобто з дня коли ознайомилась зі змістом оскаржуваного рішення.
Верховний Суд у постанові від 18 лютого 2021 року у справі № 640/25034/19 зазначив, що день, коли особа дізналася про порушення свого права, - це встановлений доказами день, коли позивач дізнався про рішення, дію чи бездіяльність, внаслідок якої відбулося порушення їх прав, свобод чи інтересів. Цим днем може бути: день винесення рішення, яке оскаржується, якщо воно приймалося за участю особи; день отримання поштового відправлення, в якому особі надіслано рішення, яке вона оскаржує; день вчинення дії, яка оскаржується, якщо особа була присутня під час вчинення цієї дії; день, коли мало бути прийняте рішення (вчинено дію), якщо таке рішення (дія) не було прийняте (не була вчинена).
Якщо цей день встановити точно не можливо, строк обчислюється з дня, коли особа повинна була дізнатися про порушення своїх прав (свобод чи інтересів). При цьому «повинна» слід тлумачити як неможливість незнання, припущення про високу вірогідність дізнатися, а не обов`язок особи дізнатися про порушення своїх прав. Зокрема, особа повинна була дізнатися про порушення своїх прав, якщо: особа знала про обставини прийняття рішення чи вчинення дій і не було перешкод для того, щоб дізнатися про те, яке рішення прийняте або які дії вчинені; рішення скероване на її адресу поштовим повідомленням, яке вона відмовилася отримати або не отримала внаслідок неповідомлення відправника про зміну місця проживання; про порушення її прав знали близькі їй особи.
Доказами того, що особа знала про порушення своїх прав, є її дії, спрямовані на захист порушених прав, зокрема, оскарження рішення (дії чи бездіяльність), письмові звернення з цього приводу, а також докази, які свідчать про те, що були створені умови, за яких особа мала реальну можливість дізнатися про порушення своїх прав.
За положеннями ст.ст. 126, 127 ЦПК України, право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом. Документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом. Суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення. Встановлений судом процесуальний строк може бути продовжений судом за заявою учасника справи, поданою до закінчення цього строку, чи з ініціативи суду.
Строки на подання скарги є процесуальними, можуть бути поновлені за наявності поважних для цього причин за заявою заявника, яка подається одночасно зі скаргою або викладається у скарзі у вигляді клопотання. При вирішенні питання про поновлення строку на подання скарги на рішення, дії чи бездіяльність державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби суд має виходити з того, що у відповідному законодавстві не міститься перелік таких поважних причин, їх з`ясовують у кожному конкретному випадку залежно від обставин справи. Якщо скаргу подано з пропуском строку, встановленого законом, та відсутнє клопотання про його поновлення, така скарга суддею одноособово залишається без розгляду при її прийнятті та повертається заявникові. При цьому, заявникові може бути роз`яснено право на повторне звернення до суду на загальних підставах.
З`ясування обставин дотримання скаржником процесуального строку на звернення до суду зі скаргою на дії чи бездіяльність державного виконавця, наявності клопотання про його поновлення зазначеного строку та поважних причин для його поновлення має першочергове значення, оскільки правовим наслідком недотримання встановленого законом строку звернення із скаргою на дії чи бездіяльність державного виконавця, відсутності клопотання про поновлення зазначеного строку та поважності причин для його поновлення, є залишення скарги без розгляду та повернення її заявникові.
Так, поважними причинами пропущення строку є обставини, що позбавили особу можливості подати заяву у визначений законом строк, вони об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення заявника і пов`язані з дійсно істотними перешкодами чи труднощами, що унеможливили або суттєво ускладнили можливість своєчасного звернення до суду у визначений законом строк. Ці обставини мають бути підтверджені належними та допустимими доказами.
Звертаючись до суду із даною скаргою заявник, як на підставу поновлення строку на звернення вказував, що про порушення прав та законних інтересів постановою про закінчення виконавчого провадження від 29 березня 2018 року, банк дізнався 14 листопада 2022 року, з тексту ухвали Вінницького міського суду Вінницької області від 12 жовтня 2022 року, а до цього часу користувався інформацією, що була викладена у вимозі державного виконавця від 05 липня 2018 року щодо скасування постанови про закінчення виконавчого провадження.
Проте, як вірно зазначив суд першої інстанції, з матеріалів справи вбачається, що стягувач достовірно знав про закінчення виконавчого провадження, оскільки 12 листопада 2021 році звертався до Вінницького міського суду Вінницької області із скаргою на бездіяльність Першого відділу ДВС у м. Вінниці Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) і просив продовжити примусове виконання рішення суду. В обґрунтування вказаної скарги стягувач зазначав те, що станом на 08 листопада 2021 року в порушення ч. 5 ст. 35 Закону України «Про виконавче провадження» не продовжується примусове виконання рішення суду в межах виконавчого провадження № 46186976 після того, як суд замінив сторону виконавчого провадження, а саме боржника його правонаступником. До матеріалів справи була додана інформація про виконавче провадження № 46186976 від 08 листопада 2021 року, згідно якої виконавче провадження було завершене на підставі п. 3 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження» і відомості щодо скасування постанови від 29 березня 2018 року відсутні (а.с. 8-10 в матеріалах відповідної скарги).
Вказані обставини встановлені також ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 12 жовтня 2022 року у справі № 127/2-2509/09, тому в силу ч. 4 ст. 82 ЦПК України не потребують доказування.
Починаючи з червня 2021 року судами різних інстанцій неодноразово розглядалась заява АТ «УкрСиббанк» про заміну сторони у виконавчому провадженні № 46186976 із боржника ОСОБА_2 на його правонаступника – ОСОБА_1 . Верховний Суд у постанові від 10 серпня 2022 року також зазначив, що згідно відомостей Єдиного державного реєстру виконавчих проваджень виконавче провадження № 46186976 завершене постановою від 29 березня 2018 року на підставі п. 3 ч. 1 ст. 36 Закону України «Про виконавче провадження» і інформації щодо скасування постанови від 29 березня 2018 року немає.
Будь-яких належних і допустимих доказів які підтверджують інформацію, викладену у вимозі виконавця від 05 липня 2018 року про скасування постанови про закриття виконавчого провадження № 46186976 від 29 березня 2018 року та відновлення вказаного виконавчого провадження (т. 1, а.с. 219-220), матеріали справи не містять.
З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновками місцевого суду про безпідставність і необґрунтованість тверджень заявника про те, що стягувачу стало відомо про порушення права лише 14 листопада 2022 року з тексту ухвали Вінницького міського суду Вінницької області від 12 жовтня 2022 року у справі 127/2-2509/09.
Поряд з цим, суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що згідно з правовим висновком, викладеним у постанові Великої Палати Верховного Суду від 10 листопада 2022 року у справі № 990/115/22, самий лише факт запровадження воєнного стану в Україні не є підставою для поновлення процесуального строку, а тому покликання скаржника щодо відсутності можливості звернутись із вказаною скаргою на дії ДВС, в строк визначений ЦПК України, через оголошення військового стану, є неспроможними, оскільки, зокрема, не вказано конкретних обставин, які б дійсно унеможливлювали або підтверджували наявність перешкод у подання вищезазначеної скарги.
Покликання в апеляційній скарзі на те, що Акціонерне товариство «Укрсиббанк» двічі (21 січня 2021 року та 22 жовтня 2021 року) зверталось з запитом до органу ДВС, щодо стану примусового виконання виконавчого листа, які залишились без відповіді не спростовують того факту, що скаржнику достовірно було відомо про закінчення виконавчого провадження, що підтверджується вищевикладеними висновками.
Доводи апеляційної скарги про те, що предметом даної скарги є бездіяльність органу ДВС, яка має триваючий характер та існує до початку дій, які свідчать про припинення бездіяльності, а тому може бути оскаржена упродовж усього часу її перебігу, не заслуговує на увагу, з огляду на наступне.
Так, бездіяльність, зокрема, пов`язана з невиконанням певних дій, які повинні були й могли бути вчинені.
Проте, з поданої скарги вбачається, що Акціонерне товариство «Укрсиббанк» в поданій скарзі просить визнати неправомірними саме дії, щодо винесення головним державним виконавцем постанови про закінчення виконавчого провадження і введення їх в оману посадовими особами Першого ВДВС у м. Вінниці Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) щодо стану примусового виконання рішення у виконавчому провадженні, а також скасувати постанову про закінчення виконавчого провадження, яка є наслідком дії, а не бездіяльності головного державного виконавця, тому посилання в скарзі на те, що в даному випадку строки, встановлені ч.1 ст.449 ЦПК України не застосовуються є помилковим та не ґрунтуються на приписах законодавства.
Інші доводи скарги, щодо необґрунтованого висновку суду першої інстанції про залишення скарги без розгляду, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки такі доводи зводяться до викладення обставин справи із наданням особистих коментарів та тлумаченням норм чинного законодавства на власний розсуд, висвітлення цих обставин у спосіб, що є зручним для апелянта, що має за мету задоволення апеляційної скарги, а не спростування висновків суду першої інстанції. Порушень норм матеріального та процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування чи зміни судового рішення – не встановлено, тому апеляційний суд приходить до висновку, що ухвала відповідає вимогам ст. 263, 264 ЦПК України і її слід залишити без змін.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що ухвала Вінницького міського суду Вінницької області від 23 лютого 2023 року про залишення без розгляду скарги Акціонерного товариства «Укрсиббанк» постановлена з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому відсутні правові підстави для задоволення апеляційної скарги Акціонерного товариства «Укрсиббанк».
Керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Укрсиббанк» залишити без задоволення.
Ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 23 лютого 2023 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий                                                        О.Ю. Береговий

Судді:                                                                О.В. Ковальчук

       О.С. Панасюк