Ухвала
 
07 червня 2023 року
м. Київ
 
справа № 552/7347/21
провадження № 61-7848ск23
Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Петрова Є. В. розглянув касаційну скаргу  ОСОБА_1  на постанову Полтавського апеляційного суду від 18 квітня 2023 рокуу справі за позовом  ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Друга полтавська державна нотаріальна контора про встановлення факту проживання разом із спадкодавцев та визнання права власності в порядку спадкування та за зустрічною позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності в порядку спадкування за законом,
ВСТАНОВИВ:
23 травня 2023 року ОСОБА_1 засобами поштового зв'язку звернулася до Верховного Суду із касаційною скаргою на постанову Полтавського апеляційного суду від 18 квітня 2023 року у вказаній справі.
Касаційна скарга не може бути прийнята до розгляду та підлягає поверненню                            з наступних підстав.
У пункті 4 частини четвертої статті 393 ЦПК України передбачено, що касаційна скарга не приймається до розгляду та повертається судом, якщо у касаційній скарзі не викладені передбачені цим Кодексом підстави для оскарження судового рішення в касаційному порядку.
Відповідно до пункту 5 частини другої статті 392 ЦПК України у касаційній скарзі має бути зазначено підставу (підстави), на якій (на яких) подається касаційна скарга                     з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 389 цього Кодексу підстави (підстав). У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду,                     в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні. У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 2 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду. У разі подання касаційної скарги                            на судове рішення, зазначене у пунктах 2 і 3 частини першої статті 389 цього Кодексу, в касаційній скарзі зазначається обґрунтування того, в чому полягає неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, що призвело до ухвалення незаконного судового рішення (рішень).
Тлумачення вказаних норм ЦПК України свідчить, що при касаційному оскарженні судових рішень, зазначених в пункті 1 частини першої статті 389 ЦПК України,                          у касаційній скарзі обґрунтування неправильного застосування судом (судами) норм матеріального права чи порушення норм процесуального права має обов`язково вказуватися у взаємозв`язку із посиланням на відповідний пункт частини другої статті 389 ЦПК України як на підставу для касаційного оскарження судового рішення.
У частині першій статті 400 ЦПК України передбачено, що переглядаючи                                    у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів                    та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні                             чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того                         чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
Аналіз касаційної скарги свідчить, що її мотивувальна частина складається                              із викладення обставин справи та містить формальне посилання на неправильність та незаконність судових рішень. Заявник не обґрунтовує передбачених частиною другою статті 389 ЦПК України підстав касаційного оскарження судових рішень. Формальна вказівка на не надання судом апеляційної інстанції оцінки доказам, зазначення по тексту скарги постанов Верховного Суду (від 12 жовтня 2022 року у справі № 221/4624/20, від 10 квітня 2020 року у справі №355/832/17, від 27 жовтня 2022 року у справі №175/3348/21) та цитування всіх пунктів частини другої статті 389 ЦПК України не свідчить про належне обґрунтування особою, яка подала касаційну скаргу, підстав касаційного оскарження, передбачених частиною другою статті 389 ЦПК України.
У поданій касаційній скарзі заявник не наводить підставкасаційного оскарження,                        і при оцінці доводів касаційної скарги не встановлено, що рішення касаційного суду ухвалене за наслідками розгляду його скарги буде мати значення для формування єдиної правозастосовчої практики, саме у застосуванні у подібних справах (правовідносинах) конкретних норм матеріального чи процесуального права.
Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини,                              яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень                                     та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» від 23 жовтня 1996 року, Reports 1996-V, p. 1544, § 45; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» від 19 грудня 1997 року).
Враховуючи, що заявник не виконав вимог процесуального закону при поданні касаційної скарги щодо наведення підстав касаційного оскарження судового рішення, а тому така скарга підлягає поверненню заявнику.
Повернення скарги не перешкоджає повторному зверненню, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для її повернення.
Керуючись пунктом 4 частини четвертої статті 393 ЦПК України, 
УХВАЛИВ:
Касаційну скаргу  ОСОБА_1  на постанову Полтавського апеляційного суду від 18 квітня 2023 рокуу справі за позовом  ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Друга полтавська державна нотаріальна контора про встановлення факту проживання разом із спадкодавцев та визнання права власності в порядку спадкування та за зустрічною позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності в порядку спадкування за законом, повернути заявнику.
Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявнику.
Ухвала оскарженню не підлягає.
 
Суддя                                                                                                                          Є. В. Петров