Справа № 305/2167/22

ПОСТАНОВА
 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

 

10.04.2023                 м. Ужгород

       Суддя Закарпатського апеляційного суду Бисага Т.Ю., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 за ч.2 ст. 204-1 КУпАП за апеляційною скаргою адвоката Ціпле І.Ю., який діє в інтересах ОСОБА_1 , на постанову судді Рахівського районного суду Закарпатської області від 11 листопада 2022 року,
                                        В С Т А Н О В И В:
       Постановою судді Рахівського районного суду Закарпатської області від 11 листопада 2022 року ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , визнано винуватим за ч.2 ст.204-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення та піддано адміністративному стягненню у виді штрафу в розмірі 500 (п?ятисот) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 8 500 (вісім тисяч п?ятсот) гривень.
       Стягнуто з ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 496 (чотириста дев`яносто шість) гривень 20 копійок.
       Не погоджуючись з даною постановою, адвокат Ціпле І.Ю. в інтересах ОСОБА_1 , подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржувану постанову суду та закрити провадження у справі, у зв`язку з відсутністю у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.204-1 КУпАП. Вважає, що оскаржувана постанова суду є незаконною та необґрунтованою, прийнята з неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права. На думку апелянта, наявні у справі процесуальні документи не відповідають вимогам ст. 251 КУпАП, відтак їх не можна вважати належними доказами, оскільки ні в протоколі про адміністративне правопорушення, ні в постанові суду не вказано, у чому саме полягає суть вчиненого ОСОБА_1 правопорушення.
В судове засідання ОСОБА_1 та його захисник – адвокат Ціпле І.Ю. не з`явилися, хоча належним чином були повідомлені про час та дату розгляду апеляційної скарги, тому суд, відповідно до вимог ст. 268 КУпАП, вважає можливим провести розгляд апеляційної скарги у їх відсутності.
Вивчивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Доводи апеляційної скарги про необґрунтованість та незаконність судового рішення апеляційний суд відхиляє, враховуючи такі обставини.
Так, згідно зі ст. 245 КУпАП, завданнями провадження у справах про адміністративне правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом.
Суд, відповідно до приписів ст. 252 КУпАП, оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи у їх сукупності, керуючись законом.
Апеляційний суд вважає, що вищевказані вимоги закону при розгляді матеріалів за протоколом про адміністративне правопорушення судом першої інстанції дотримані і висновок суду про визнання ОСОБА_1 винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 204-1 КУпАП, за спробу незаконного перетину державного кордону України, вчиненого групою осіб, - є правильним, а зміст постанови відповідає вимогам, передбаченими ст. 283 КУпАП, оскільки в ній наведені докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення останнім адміністративного правопорушення.
Так, згідно з протоколом про адміністративне правопорушення серії ЗхРУ №140129 від 30.10.2022 слідує, що 29 жовтня 2022 року, близько 20 год. 20 хв., ОСОБА_1 був виявлений та затриманий на східній околиці населеного пункту Ділове, Рахівського району, Закарпатської області у прикордонній смузі на напрямку прикордонного знаку № 320 (територія Рахівської міської громади Рахівського району, Закарпатської області) на відстані до 5 кілометрів від лінії державного кордону при спробі незаконного перетину державного кордону з України до Румунії у складі групи осіб, поза пунктами пропуску через державний кордон України. Своїми діями ОСОБА_1 порушив вимоги cт.ст.9,12 Закону України «Про державний кордон» від 04.11.1991, за що передбачена відповідальність за ч. 2 ст. 204-1 КУпАП. З протоколу убачається, що ОСОБА_1 своїми підписами підтвердив, що зміст протоколу йому відомий, послуг захисника не потребує, вину визнає, доповнень та зауважень щодо процесуального документу не має, копію його отримав.
Викладені у протоколі обставини підтверджуються у тому числі іншими доказами, які містяться у матеріалах справи, а саме: протоколом про адміністративне затримання від 29.10.2022 (а.с.2), протоколом особистого огляду, огляду речей та вилучення речей і документів (а.с.3), зі змістом яких ОСОБА_1 ознайомлений, що підтверджується його особистими підписами; поясненням ОСОБА_2 , який 29.10.2022 ніс службу в межах прикордонного знаку № 320 від 30.10.2022, в якому викладені обставини вчинення ОСОБА_1 та іншими особами даного адміністративного правопорушення (а.с.4) та схемою правопорушення, на якій зафіксовані умовні позначки місця вчинення правопорушення, маршрут руху порушника та лінію державного кордону (а.с.5).
Зазначені вище докази є належними та допустимими, зібрані відповідно до вимог КУпАП, оскільки порушень при їх збиранні під час розгляду справи апеляційним судом не виявлено, у своїй сукупності підтверджують винуватість ОСОБА_1 у вчиненні передбаченого ч.2 ст.204-1 КУпАП адміністративного правопорушення – спроба незаконного перетину державного кордону України, вчиненого групою осіб.
Під час розгляду справи апеляційним судом не встановлено жодних даних, які би давали підстави вважати, що виконуючий обов`язки начальника відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_2 » (тип В) старший лейтенант ОСОБА_3 був упереджений при складанні щодо ОСОБА_3 протоколу про адміністративне правопорушення за ч.2 ст.204-1 КУпАП, що у нього були підстави для обмови останнього та фальсифікації протоколу, і що він зацікавлений у результатах розгляду справи – у підтвердження таких даних у матеріалах справи відсутні які-небудь докази, і таких до апеляційної скарги не додано.
Доводи апеляційної скарги про те, що розгляд справи проведено без участіОСОБА_1 , що його заява про розгляд справи без його участі, були підписані ним під диктовку прикордонників, - апеляційний суд відхиляє, як такі що не свідчать про порушення права на захист і не свідчать про відсутність у його діях складу передбаченого ч.2 ст.204-1 КУпАП адміністративного правопорушення. При цьому, враховується і те, що як вбачається з наявних у матеріалах справи доказів, у тому числі зі змісту заяви ОСОБА_1 , яка ним власноручно написана і підписана вбачається, що він розгляд справи просив провести без його участі, свою провину у вчиненому правопорушенні визнав повністю. 
Тому, апеляційний суд доходить висновку про те, що старший лейтенант ОСОБА_3 при виконанні своїх функціональних обов`язків не виходив за межі наданих йому повноважень.
Водночас, апеляційним судом не встановлено і будь-яких фактів про застосування щодо ОСОБА_1 незаконних методів, які би призвели до визнання ним вини та підписання протоколів про адміністративне правопорушення та затримання й інших документів, які містяться у матеріалах справи.
Апеляційний суд відхиляє доводи апелянта про те, що ні в протоколі про адміністративне правопорушення, ні в постанові суду не вказано, у чому саме полягає суть вчиненого ОСОБА_1 правопорушення, а наявні у справі докази не можна визнати належними, оскільки вони не відповідають вимогам ст. 251 КУпАП, з огляду на таке.
Дослідивши кожен окремий доказ на предмет належності та допустимості, апеляційний суд вважає, що вищевказані твердження слід визнати необґрунтованими, оскільки протокол про адміністративне правопорушення, складений відносно ОСОБА_1 відповідає вимогам ст. 256 КУпАП, позаяк містить виклад суті вчиненого правопорушення та є джерелом доказів у справі, оскільки містить інформацію як про подію адміністративного правопорушення, так і про особу, яка його вчинила.
Викладені у протоколі про адміністративне правопорушення обставини вчинення ОСОБА_1 діяння, передбаченого ч. 2 ст. 204-1 КУпАП, підтверджуються й іншими доказами у справі, які повністю узгоджуються між собою, є належними, допустимими та достатніми, у достовірності яких у апеляційного суду сумнівів не виникає, адже зібрані вони відповідно до вимог КУпАП, порушень при їх збиранні під час розгляду справи апеляційним судом не встановлено.
Поряд з цим, жодного доказу, який би ставив під сумніви правомірність складання протоколу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 ні ним, ні його захисником - адвокатом Ціпле І.Ю. у суді першої та апеляційної інстанції на надано.
Твердження апелянта про те, що факт перетину державного кордону не підтверджений належними доказами, відтак у діях ОСОБА_1 відсутній склад адміністративного правопорушення за ч. 2 ст. 204-1 КУпАП, апеляційний суд вважає необґрунтованими, відтак звертає увагу на те, що відповідальність за ст. 204-1 КУпАП настає як за перетин державного кордону, так і за спробу перетинання державного кордону України будь-яким способом поза пунктами пропуску через державний кордон України.
Вчинене ОСОБА_1 адміністративне правопорушення - як спроба перетину державного кордону України у складі групи осіб будь-яким способом, повністю охоплюється диспозицією ч.2 ст.204-1 КУпАП та підтверджується доказами, що містяться у матеріалах справи.
З огляду на наведене вище, апеляційний суд вважає, що судом першої інстанції ОСОБА_1 обґрунтовано визнаний винуватим у вчиненні передбаченого ч. 2 ст. 204-1 КУпАП адміністративного правопорушення, а адміністративне стягнення, яке накладено на нього у межах санкції ч.2 ст. 204-1 КУпАП, і є мінімальним, відповідає як характеру та ступеню адміністративного правопорушення, так і особі правопорушника, а також передбаченій ст. 23 КУпАП меті адміністративного стягнення, і в свою чергу є необхідним і достатнім для виправлення і виховання ОСОБА_1 у дусі точного та неухильного додержання законів та запобігання новим правопорушенням.
З цих підстав, апеляційний суд відхиляє доводи захисника про наявність підстав для призначення ОСОБА_1 менш сурового адміністративного стягнення.

Що стосується інших посилань в апеляційній скарзі, то вони мають формальний характер, у зв`язку з чим суд апеляційної інстанції доходить висновку, що немає необхідності наводити спростування на кожен аргумент захисника, викладений ним у поданій апеляційній скарзі.

При цьому, суд керується висновком Європейського суду з прав людини, зробленим ним у справі «Серявін та інші проти України» від 10.02.2010, де в п.58 Суд вказав, що хоча пункт 1 статті Конвенції (Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод) зобов`язує суди обґрунтувати свої рішення, однак його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент.

Неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права, які б були підставою для зміни чи скасування постанови судді, при апеляційному перегляді не встановлено.
Тому, постанова суду першої інстанції як законна та обґрунтована залишається без зміни, а подана адвокатом Ціпле І.Ю. апеляційна скарга – без задоволення.
       Керуючись ст.ст.283,294 КУпАП, апеляційний суд
П О С Т А Н О В И В :
       Апеляційну скаргу адвоката Ціпле І.Ю., який діє в інтересах  ОСОБА_1 , -  залишити без задоволення
Постанову судді Рахівського районного суду Закарпатської області від 11 листопада 2022 року залишити без змін.
Постанова є остаточною та оскарженню не підлягає. 

Суддя Т.Ю. Бисага