КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

_____________________________________
Справа №755/19039/20
Апеляційне провадження
 № 22-ц/824/4446/2023
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
24 травня 2023 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:             
                                    судді-доповідача                Рейнарт І.М. 
                                    суддів                                  Кирилюк Г.М., Семенюк Т.А.
 
розглянувши у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою Моторного (транспортного) страхового бюро України на рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 22 лютого 2022 року (суддя Катющенко В.П.) у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Моторного (транспортного) страхового бюро України про стягнення коштів,     
                                                                       встановив:
 
у грудні 2020 року позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача грошових коштів у розмірі 50 000грн, як страхового відшкодування, та стягнення судових витрат.
Мотивуючи позовні вимоги, позивач зазначав, що 18 січня 2015 року об 11год. 35хв., в м. Києві на вул. В. Житомирська водій ОСОБА_2 , керуючи автомобілем «Фольцваген», номерний знак НОМЕР_1 , не була уважною, не стежила за дорожньою обстановкою, не дотрималася безпечної дистанції, в результаті чого здійснила зіткнення з автомобілем марки «Лексус», номерний знак НОМЕР_2 , під його керуванням, який в свою чергу, здійснив зіткнення з автомобілем «Рено», номерний знак НОМЕР_3 . Вина ОСОБА_2 доведена постановою Шевченківського районного суду м. Києва від 13 лютого 2015 року у справі №761/2701-15-п. 
Позивач посилався на те, що цивільна відповідальність ОСОБА_2 була застрахована у ПрАТ «СК «Україна» на підставі страхового полісу серії АІ-5559575, у зв`язку із чим ним було надано страховій компанії всі необхідні документи для отримання страхового відшкодування, які  були отримані страховою компанією 13 лютого 2015 року, а тому кінцевий строк для виплати страхового відшкодування закінчився 13 травня 2015 року. Разом з цим, ПрАТ «Страхова компанія «Україна» свої зобов`язання не виконала.
Позивач зазначав, що для відновлення транспортного засобу він витратив 57800грн, однак ліміт відповідальності страховика за полісом серії АІ-5559575 становить 50000грн. Ухвалою Господарського суду міста Києва від 15 червня 2018 року у справі №910/842/18 він визнаний конкурсним кредитором ПрАТ «Страхова компанія «Україна», а ухвалою від 17 липня 2019 року затверджений звіт ліквідатора, затверджений ліквідаційний баланс ПрАТ «Страхова компанія «Україна», як банкрута, станом на 17 липня 2019 року, та ухвалено рішення про ліквідацію ПрАТ «Страхова компанія «Україна» у зв`язку з банкрутством.
Також позивач вважав, що обов`язки страховика за договорами, для виконання яких у страховика, що ліквідується, недостатньо коштів та/або майна, приймає на себе Моторне (транспортне) страхове бюро України.
                                                                 
Рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 22 лютого 2022 року позов задоволено, стягнуто з Моторного (транспортного) страхового бюро України на користь ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі 50 000грн як страхове відшкодування та судовий збір у розмірі 840,80грн, а всього 50 840грн.
У поданій апеляційній скарзі Моторне (транспортне) страхове бюро України просить рішення суду скасувати, ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог та розподілити судові витрати.
Відповідач посилається на те, що з наданих позивачем рахунку-фактури ФОП ОСОБА_3 №СФ00000008 від 29 березня 2018 року та акту здачі-прийняття ОУ0000002 від 29 березня 2018 року неможливо встановити розмір завданого автомобілю матеріального збитку (вартість відновлювального ремонту з урахуванням фізичного зносу) внаслідок ДТП 1 вересня 2015 року та не вказано причинно-наслідковий зв`язок з нанесеною шкодою та ДТП, що не відповідає Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» та ст. 29 Закону №1961-IV.
Відповідач зазначає, що позивачем до матеріалів справи надано свідоцтво про державну реєстрацію автомобіля «Лексус», державний номер НОМЕР_2 , відповідно до якого власником даного транспортного засобу є ОСОБА_4 , видана позивачу довіреність закінчилася, отже, ОСОБА_1 не має права на отримання страхового відшкодування, оскільки особою, що має право на отримання регламентної виплати, є власник пошкодженого транспортного засобу.
Відзив на апеляційну скаргу не подано.
Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційна скарга розглядається без повідомлення учасників справи.
Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, вивчивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що вона задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.
Судом встановлено і матеріалами справи підтверджено, що 18 січня 2015 року на вул. В. Житомирська у м. Києві сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобілів марки «Фольксваген», д.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_2 , та марки «Лексус», д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_1 , що призвело до пошкодження транспортних засобів та завдання матеріальної шкоди.
Постановою судді Шевченківського районного суду м. Києва від 13 лютого 2015 року у справі №761/2701/15-ц ОСОБА_2 визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та накладено на неї адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 340грн. 
Власником автомобіля марки «Лексус», д.н.з. НОМЕР_2 , є ОСОБА_4 (с.с. 5).
Довіреністю від 10 лютого 2015 року, посвідченою приватним нотаріусом Роменського районного нотаріального округу Ільченко Л.І., ОСОБА_4 уповноважила ОСОБА_1 представляти її інтереси з питань, зокрема, які будуть стосуватися експлуатації нею та розпорядження від її імені та в її інтересах належним їй транспортним засобом марки «Лексус», д.н.з. НОМЕР_2 (с.с. 6-7).
На момент дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність водія автомобіля марки «Фольксваген», д.н.з. НОМЕР_1 , була застрахована у ПрАТ «Страхова компанія «Україна» на підставі полісу серії АІ №005559575 з лімітом відповідальності за шкоду заподіяну майну 50 000грн (с.с. 11).
19 січня 2015 року ОСОБА_1 звернувся до ПрАТ «Страхова компанія «Україна» із письмовим повідомленням про дорожньо-транспортну пригоду за участю забезпеченого транспортного засобу марки «Фольцваген», д.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_2 , та автомобіля марки «Лексус», д.н.з. НОМЕР_2 , під його керуванням (с.с. 12-13).
13 лютого 2015 року ОСОБА_1 звернувся до ПрАТ «Страхова компанія «Україна» 
                                                                               
із заявою про виплату страхового відшкодування за наслідками страхового випадку, що відбувся 18 січня 2015 року за участю транспортного засобу «Лексус», д.н.з. НОМЕР_2 (с.с. 14).
За даними Акту здачі-прийняття робіт (надання послуг) від 29 березня 2018 року ОСОБА_1 сплачено за ремонт транспортного засобу «Лексус», д.н.з. НОМЕР_2 , 57800грн згідно рахунку-фактури від 29 березня 2018 року та квитанції до прибуткового ордера №60 від 31 березня 2018 року (с.с. 16, 17, 21).
Ухвалою Господарського суду м. Києва від 15 червня 2018 року у справі №910/842/18 визнано конкурсним кредитором Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Україна», зокрема, ОСОБА_1 першої черги на суму 53 524грн, четвертої черги на суму 22 554,27грн, шостої черги на суму 13 857,53грн, загальна сума 89935,80грн (с.с. 27-55).
Вказаним судовим рішенням встановлено, що заявлені кредитором вимоги на суму 50 000грн підтверджені доданими до заяви про визнання грошових вимоги до боржника копіями первинних документів, а саме: актом здачі-приймання робіт (надання послуг), рахунком-фактурою, квитанцією про оплату за ремонт автомобіля, заявою про виплату страхового відшкодування, повідомленням про дорожньо-транспортну пригоду, постановою про притягнення винної особи до адміністративної відповідальності, полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.
7 вересня 2018 року постановою Господарського суду м. Києва у справі №910/842/18 припинено процедуру розпорядження майном Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Україна»; припинено повноваження розпорядника майна Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Україна» арбітражного керуючого Тищенко О.І.; визнано Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Україна» банкрутом; відкрито ліквідаційну процедуру; призначено ліквідатором Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Україна» арбітражного керуючого Тищенко О.І.; постановлено строк виконання всіх грошових зобов`язань банкрута та зобов`язання щодо сплати податків і зборів (обов`язкових платежів) вважати таким, що настав з 7 вересня 2018 року, ліквідатора зобов`язано провести ліквідаційну процедуру та подати суду на затвердження звіт ліквідатора та ліквідаційний баланс банкрута (с.с. 23-26).
17 липня 2019 року ухвалою Господарського суду м. Києва у справі №910/842/18 ліквідовано банкрута - Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Україна», як юридичну особу в зв`язку з банкрутством (с.с. 61-72).
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що ПрАТ «СК «Україна» в порушення умов Договору (полісу) № АІ/005559575 та діючого законодавства, не здійснило на користь ОСОБА_1 виплату страхового відшкодування, тому у спірних правовідносинах відбувся перехід до МТСБУ обов`язків за договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності страховика, який ліквідований, що передбачено положеннями пункту 20.3 статті 20 та статтею 41 Закону № 1961-IV.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, так як він відповідає обставинам справи та наданим сторонами доказам, ґрунтується на нормах матеріального права.
Правовідносини за договором страхування в процедурі ліквідації страховика і після її завершення врегульовані Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та Законом України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом».
Відповідно до преамбули Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», вказаний 
                                                                 
нормативно-правовий акт регулює відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів і спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України.
Відповідно до пункту 9.1 статті 9 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі Закон) страхова сума - це грошова сума, у межах якої страховик зобов`язаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування.
Згідно з пунктом 22.1 статті 22 Закону у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.
При цьому, згідно статті 29 Закону у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством.
Відповідно до пункту 39.1. ст. 39 Закону Моторне (транспортне) страхове бюро України є єдиним об`єднанням страховиків, які здійснюють обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів за шкоду, заподіяну третім особам. Участь страховиків у МТСБУ є умовою здійснення діяльності щодо обов`язкового страхування цивільно-правової Відповідальності власників наземних транспортних засобів.
Відповідно до статті 41 Закону МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння:
а) транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім шкоди, заподіяної транспортному засобу, який не відповідає вимогам пункту 1.7 статті 1 цього Закону, та майну, яке знаходилося в такому транспортному засобі;
б) невстановленим транспортним засобом, крім шкоди, яка заподіяна майну та навколишньому природному середовищу;?
в) транспортним засобом, який вийшов з володіння власника не з його вини, а у результаті протиправних дій іншої особи;
г) особами, на яких поширюється дія пункту 13.1 статті 13 цього Закону;
ґ) у разі недостатності коштів та майна страховика - учасника МТСБУ, що визнаний банкрутом та/або ліквідований, для виконання його зобов`язань за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності;
д) у разі надання страхувальником або особою, відповідальність якої застрахована, свого транспортного засобу поліцейським та медичним працівникам закладів охорони здоров`я згідно з чинним законодавством.
Вказана норма Закону передбачає чіткий перелік випадків, за яких Моторне (транспортне) страхове бюро України відшкодовує шкоду за рахунок коштів фонду захисту потерпілих.
Відповідно до статті 33 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання дорожньо-транспортної пригоди, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов`язаний невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання дорожньо-транспортної пригоди, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу.
                                                                  
За загальним правилом, викладеним в пункті 3 статті 20 Закону України «Про страхування», при настанні страхового випадку страховик зобов`язаний здійснити страхову виплату або виплату страхового відшкодування у передбачений договором строк. Страховик несе майнову відповідальність за несвоєчасне здійснення страхової виплати (страхового відшкодування) шляхом сплати страхувальнику неустойки (штрафу, пені), розмір якої визначається умовами договору страхування або законом.
Норми статті 87 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» (відповідно до приписів якого здійснювалось провадження у справі № 910/842/18 про банкрутство ПрАТ «СК «Україна») не регулюють наслідки незадоволення вимог кредиторів в процедурі банкрутства страховика через недостатність у нього майна, а норма частини п`ятої статті 45 зазначеного закону встановлює, що вимоги, не задоволені за недостатністю майна, вважаються погашеними.
Натомість спеціальні норми Закону встановлюють виняток з цього правила щодо страховиків та визначають порядок задоволення вимог кредиторів страховика, що не були задоволені у процедурі банкрутства страховика через недостатність майна страховика.
Зокрема, відповідно до пункту 20.3 статті 20 Закону у разі ліквідації страховика за рішенням визначених законом органів обов`язки за договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності виконує ліквідаційна комісія. Обов`язки страховика за такими договорами, для виконання яких у страховика, що ліквідується, недостатньо коштів та/або майна, приймає на себе МТСБУ. Виконання обов`язків у повному обсязі гарантується коштами відповідного централізованого страхового резервного фонду МТСБУ на умовах, визначених цим Законом.
Підпунктом «ґ» пункту 41.1. статті 41 Закону передбачено, що МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння, у разі недостатності коштів та майна страховика - учасника МТСБУ, що визнаний банкрутом та/або ліквідований, для виконання його зобов`язань за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності.
За змістом викладених норм, що регулюють правила переходу від ліквідованого страховика до МТСБУ обов`язків за договором страхування, МТСБУ виконує обов`язки цього страховика відповідно до умов договору страхування в повному обсязі.
Таким чином, колегія суддів зазначає, що МТСБУ відповідно до Закону відшкодовує шкоду за страховика - учасника МТСБУ, що визнаний банкрутом та/або ліквідований (виключений з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань).
Доводи апеляційної скарги, що ОСОБА_1 не має права на отримання страхового відшкодування, так як пошкоджений автомобіль на момент ДТП не належав йому на праві власності, а він діяв на підставі довіреності власника автомобіля - ОСОБА_4 , колегія суддів вважає безпідставними.
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 червня 2018 року у справі № 597/1070/15-ц зазначено, що «пунктом 1 частини першої статті 395 ЦК України передбачено, що речовим правом на чуже майно є право володіння. За статтею 398 ЦК України право володіння виникає на підставі договору з власником або особою, якій майно було передано власником, а також на інших підставах, встановлених законом.
Таким чином, особа, яка хоч і не є власником, але має законне право володіння майном, має також право вимагати відшкодування шкоди, завданої цьому майну.
Враховуючи те, що відповідно до статей 386, 395, 396 ЦК України положення щодо захисту права власності поширюються також на осіб, які хоч і не є власниками, але володіють майном на праві господарського відання, оперативного управління або на іншій підставі, передбаченій законом чи договором (речове право), такі особи також мають право вимагати відшкодування шкоди, завданої цьому майну».
                                                             
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 грудня 2021 року у справі № 147/66/17 зазначено, що «факт правомірності володіння особою транспортним засобом є достатньою підставою для неї, щоб звернутися за захистом права щодо відшкодування шкоди, заподіяної вказаному майну.
За змістом частини другої статті 1187 ЦК України володільцем джерела підвищеної небезпеки є юридична особа або громадянин, що здійснюють експлуатацію джерела підвищеної небезпеки в силу права власності, повного господарського відання, оперативного управління або з інших правових підстав (договору оренди, довіреності тощо).
Пунктом 2.2. Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306, визначено, що власник транспортного засобу, а також особа, яка використовує такий транспортний засіб на законних підставах, можуть передавати керування транспортним засобом іншій особі, що має при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії. Власник транспортного засобу може передавати такий засіб у користування іншій особі, що має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії, передавши їй реєстраційний документ на цей транспортний засіб.
З наданих суду документів вбачається, що ОСОБА_1 у момент ДТП керував автомобілем марки «Лексус», д.н.з. НОМЕР_2 , власник автомобіля ОСОБА_4 не заперечувала правомірного користування ОСОБА_1 транспортним засобом, доказів притягнення позивача до відповідальності за керування транспортним засобом без посвідчення водія та свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу суду не надано, а відтак автомобіль правомірно перебував у користуванні позивача.
За  таких обставин, позивачу, який правомірно керував транспортним засобом, належить право на відшкодування майнової шкоди, заподіяної цьому майну за рахунок МТСБУ.
Доводи апеляційної скарги, що позивачем не надано належних доказів розміру відновлювального ремонту з врахуванням фізичного зносу та доказів причинно-наслідкового зв`язку між завданою шкодою та ДТП, колегія суддів вважає необґрунтованими.
Згідно зі абзацом 2 частини першої статті 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.
За правилом пункту 1 частини другої статті 22 ЦК України реальними збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права.
Відновлювальний ремонт (або ремонт) - це комплекс операцій щодо відновлення справності або роботоздатності колісних транспортних засобів  чи його складника (ів) та відновлення їхніх ресурсів. Ремонт здійснюється методами відновлення чи заміни складових частин. Складова частина КТЗ (складник) - деталь, складова одиниця чи комплектувальний виріб, які відповідають вимогам конструкторської документації (пункт 1.6 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року № 142/5/2092).
Отже, фактичний розмір шкоди, яка підлягає відшкодуванню потерпілому, включає як реальну вартість пошкодженого майна, так і витрати потерпілого на виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі (відновлювальний ремонт транспортного засобу).
Позивачем надано докази на підтвердження завданих йому збитків, у вигляді витрат, які він поніс у зв`язку із ремонтом автомобіля у розмірі 57 800грн, який був 
                                                                    
визнаний страховиком, про що зазначається у судових рішеннях Господарського суду міста Києва, прийнятих у справі № 910/842/18.
Частинами 1 - 3 статті 12 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Отже, не тільки позивач має обов`язок довести свої позовні вимоги, а і відповідач має процесуальні обов`язки довести свої заперечення.
Разом з цим, відповідачем під час розгляду справи судом першої інстанції надані позивачем у підтвердження розміру матеріальної шкоди докази спростовані не були, не заявлялося клопотання про проведення відповідної судової експертизи, а відтак правових підстав для висновку про недоведеність позовних вимог немає.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції повно встановлені обставини справи, оцінені надані докази, правильно застосовані норми матеріального права, не допущено порушень норм процесуального права, тому відсутні підстави для скасування рішення суду та задоволення апеляційної скарги.
Враховуючи, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, відсутні правові підстави для відшкодування відповідачу понесених судових витрат за подання апеляційної скарги.
Керуючись статтями 367, 374, 375, 381- 383 ЦПК України, апеляційний суд
                                                                
постановив:
 
апеляційну скаргу Моторного (транспортного) страхового бюро України залишити без задоволення, рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 22 лютого 2022 року - без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, оскарженню у касаційному порядку не підлягає, крім випадків, зазначених у п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Суддя-доповідач                                                      І.М. Рейнарт

Судді                                                                         Г.М. Кирилюк 

Т.А. Семенюк