УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
09 травня 2023 року
м. Київ
справа №761/22471/22
провадження № 51-2726ск23
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду (далі - Суд) у складі:
головуючого           ОСОБА_1 ,
суддів                       ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянув касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на вирок Шевченківського районного суду м. Києва від 05 грудня 2022 року та ухвалу Київського апеляційного суду від 14 березня 2023 року щодо
ОСОБА_4 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Луганська, громадянина України, який проживає у АДРЕСА_1 , раніше судимий,
засудженого за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 296  КК, і
ВСТАНОВИВ:
Короткий зміст оскаржуваних судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
Вироком Шевченківського районного суду м. Києва від 05 грудня 2022 року ОСОБА_4 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 296 КК, та призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки.
На підставі ст. ст. 71, 72 КК до призначеного покарання приєднано невідбуту частину покарання за вироком Солом`янського районного суду м. Києва від 11 червня 2021  року та призначено  ОСОБА_4 остаточне покарання за сукупністю вироків у  виді позбавлення волі на строк 3 роки 10 днів.
Строк відбування ОСОБА_4 призначеного цим вироком покарання постановлено відраховувати від дня його затримання, тобто з 02 вересня 2022 року.
До набрання вироком законної сили застосований до обвинуваченого ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою залишено без змін.
Вирішено питання щодо процесуальних витрат та речових доказів.
Ухвалою Київського апеляційного суду від 14 березня 2023 року вказаний вирок місцевого суду залишено без змін.
Судами попередніх інстанцій встановлено, що ОСОБА_4 02 вересня 2022 року приблизно о 21:55 перебував на зупинці громадського транспорту по вул.  Ольжича, 5 у м. Києві та поводив себе агресивно, зокрема нецензурно лаявся та висловлював образи щодо потерпілих ОСОБА_5 та ОСОБА_6 . Далі ОСОБА_4 замахнувся ножем в бік ОСОБА_5 , а ОСОБА_6 відтягнула останнього, чим перешкодила засудженому заподіяти тілесні ушкодження ОСОБА_7 .
Вимоги касаційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі засуджений порушує питання про перегляд вироку місцевого суду, який ухвалою апеляційного суду залишено без змін, в частині запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Вважає, що місцевим судом під час ухвалення вироку було порушено вимоги п. 2 ч. 4 ст. 374 КПК, оскільки кримінальним процесуальним законом не передбачено зазначення в резолютивній частині вироку про необхідність тримання особи під вартою до набрання вироком законної сили. Серед іншого вказує на порушення загальних засад кримінального провадження, положень Конституції України та Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.Зазначає про те, що ухвала апеляційного суду є незаконною, так як апеляційний суд залишив поза увагою порушення, допущені місцевим судом під час вирішення питання щодо подальшого його тримання під вартою.
Мотиви Суду
Колегія суддів перевірила доводи касаційної скарги, додані до неї судові рішення та дійшла висновку, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити з огляду на таке.
Висновок суду щодо доведеності винуватості ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення та правильність кваліфікації його дій за ч. 4 ст. 296 КК в касаційній скарзі не оспорюються. 
На думку засудженого, питання щодо тримання його під вартою місцевим судом вирішено всупереч КПК.
Колегія суддів вважає ці аргументи необґрунтованими.
Відповідно до п. 2 ч. 4 ст. 374 КПК у резолютивній частині вироку, окрім іншого, зазначається рішення щодо заходів забезпечення кримінального провадження, в тому числі рішення про запобіжний захід до набрання вироком законної сили.
Як вбачається з вироку місцевого суду,  ОСОБА_4 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 296 КК, та призначено йому остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки 10  днів.
З урахуванням вимог п. 2 ч. 4 ст. 374 КПК у вказаному вироку вирішено питання щодо заходів забезпечення кримінального провадження та зазначено, що до набрання вироком законної сили застосований до обвинуваченого ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою залишити без змін.
Відтак вирішення судом першої інстанції у резолютивній частині вироку питань, пов`язаних із застосуванням запобіжного заходу є обов`язком суду, який ухвалив вирок.
Апеляційний суд розглянув апеляційні скарги засудженого та його захисника і не встановив порушень з боку місцевого суду та обґрунтовано залишив їх без задоволення, а вирок суду першої інстанції - без змін.
З урахуванням вищезазначеного Суд не має підстав вважати, що постановлені в цьому провадженні судові рішення є незаконними.
Таким чином, обґрунтування касаційної скарги засудженого не містить переконливих доводів, які викликають необхідність перевірки їх матеріалами кримінального провадження, а з касаційної скарги та доданих до неї копій судових рішень вбачається, що підстав для задоволення скарги немає. Тому колегія суддів касаційного суду вважає, що у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити.
Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 Кримінального процесуального кодексу України, Суд
ПОСТАНОВИВ:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою засудженого ОСОБА_4 на вирок Шевченківського районного суду м. Києва від 05 грудня 2022 року та ухвалу Київського апеляційного суду від 14 березня 2023 року.
Ухвала є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Судді:
 
ОСОБА_1                          ОСОБА_2                          ОСОБА_3