ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 552/8222/22  Номер провадження 22-ц/814/3114/23	Головуючий у 1-й інстанції Кузіна Ж.В.  Доповідач ап. інст. Панченко О. О.	

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
23 травня 2023 року 	м. Полтава	

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
Головуючого судді Панченка О.О.,
суддів Одринської Т.В., Пікуля В.П.
розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Київського районного суду м. Полтави від 06 лютого 2023 року, ухваленого у складі головуючого судді Кузіної Ж.В., повний текст якого складений 06 лютого 2023 року, у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення пені за прострочення сплати аліментів, -
В С Т А Н О В И В :
ОПИСОВА ЧАСТИНА
Зміст позовних вимог
У листопаді 2022 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення пені за прострочення сплати аліментів.
Позов мотивовано тим, що рішенням Ленінського районного суду м. Полтави від 23.05.2017 року з відповідача на її користь на утримання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , стягнуто аліменти в розмірі 1 426 грн. щомісячно. Рішення звернуто до примусового виконання. Відповідач епізодично сплачував аліменти, за період з 14.03.2017 року по 01.09.2022 року утворилась заборгованість по аліментам у розмірі 85 116 грн. На підставі норм ст. 196 СК України просила стягнути пеню за прострочення сплати аліментів за період з 14.03.2017 року по 01.09.2022 року у розмірі 85 116 грн .
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Рішенням Київського районного суду м. Полтави від 06 лютого 2023 року позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення пені за прострочення сплати аліментів задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 пеню за прострочення сплати аліментів у розмірі 18 500 грн.
У задоволенні інших позовних вимог відмовлено.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмірі 1 073 грн. 60 коп.
Зменшуючи суму пені за прострочення сплати аліментів суд першої інстанції своє рішення мотивував тим, що згідно ч.2 ст. 196 СК України розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів. Судом враховано, стан здоров`я відповідача, про що ним надані відповідні докази, стан здоров`я його матері ОСОБА_4 , про що надано ряд медичних довідок, виписок з історії хвороби, а також ту обставину, що на час звернення позивача до суду, відповідачем була погашена заборгованість по аліментам.
Короткий зміст вимог та доводів апеляційної скарги
Не погодившись із таким вирішенням спору, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції повністю та ухвалити нове рішення, яким задовольнити її позовні вимоги в повному обсязі.
Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції було неповно з`ясовано обставин, що мають значення для справи. Відповідачем не доведено факту того, що заборгованість по сплаті аліментів виникла не з його вини, що могло б бути підставою для звільнення його від відповідальності за прострочення зобов`язання.
       06.04.2023 року ОСОБА_2 надав Полтавському апеляційному суду відзив на апеляційну скаргу, в якому просив залишити апеляційну скаргу ОСОБА_1 без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.
       МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА
Відповідно до частини 13 статті 7 Цивільного процесуального кодексу України (далі – ЦПК України) розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Згідно вимог частини 1 статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
З огляду на ціну позову та зазначені норми закону, дана справа має розглядатися у письмовому провадженні без повідомлення її учасників.
Відповідно до частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Колегія суддів, дослідивши матеріали справи та перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, приходить до наступного висновку.
Встановлені обставини справи
Встановлено, що рішенням Ленінського районного суду м. Полтави від 23 травня 2017 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів у твердій грошовій сумі позовні вимоги задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_6 на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , аліменти у твердій грошовій сумі - 1 426 грн. щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову до суду, тобто з 14 березня 2017 року і до досягнення дитиною повноліття.
Постановою головного державного виконавця Київського ВДВС у місті Полтаві Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) від 23 травня 2022 року відкрито виконавче провадження ВП № 69074619 за виконавчим листом № 553/656/17 про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_6 на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у твердій грошовій сумі по 1 426 грн. щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову до суду, тобто з 14 березня 2017 року і до досягнення дитиною повноліття.
Згідно довідки-розрахунку від 24.09.2022 року № 58218 виданої Київським ВДВС у місті Полтаві Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції ( м. Суми) заборгованість відповідача по виконавчому листу № 553/656/17 за період з 01.03.2017 року по 01.09.2022 року складає 85 116 грн.
Відповідно до копій квитанцій, відповідачем ОСОБА_2 здійснено ряд платежів в рахунок виплати аліментів: 03.08.2022 – 5000грн., 29.09.2022 – 85116 грн., 04.10.2022 – 1500 грн.
Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції виходив з того, що відповідно до ч.2 ст. 196 СК України розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів. Судом враховано, стан здоров`я відповідача, про що ним надані відповідні докази, стан здоров`я його матері ОСОБА_4 , про що надано ряд медичних довідок, виписок з історії хвороби, а також ту обставину, що на час звернення позивача до суду, відповідачем була погашена заборгованість по аліментам.
Однак, колегія суддів вважає такий висновок місцевого суду не вірним з наступних підстав.
Застосування норм права, що регулюють спірні правовідносини
Відповідно до статті 180 Сімейного кодексу України (далі - СК України) батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Статтею 71 Закону України від 02 червня 2016 року № 1404-VIII «Про виконавче провадження» (далі Закон) визначено порядок стягнення аліментів на виконання рішення суду.
Згідно із ч.ч.1, 3, 4, 8 статті 71 цього Закону виконавець стягує з боржника аліменти у розмірі, визначеному виконавчим документом, але не менше мінімального гарантованого розміру, передбаченого СК України. Визначення суми заборгованості із сплати аліментів, присуджених як частка від заробітку (доходу), визначається виконавцем у порядку, встановленому СК України. Виконавець зобов`язаний обчислювати розмір заборгованості із сплати аліментів щомісяця. Спори щодо розміру заборгованості із сплати аліментів вирішуються судом за заявою заінтересованої особи у порядку, встановленому законом.
Відповідно до ч.1 ст.196 Сімейного кодексу України у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості.
В постанові від 25 квітня 2018 року по справі 572/1762/15-ц(провадження 14-37цс18) Велика Палата Верховного Суду дійшла наступного висновку: «Неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати неналежного боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти.
У статті 196 СК України не встановлено будь-яких обмежень періоду нарахування пені, навпаки, в ній зазначено, що пеня нараховується за кожен день прострочення.
Правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення означає, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів ураховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення. Оскільки аліменти нараховуються щомісячно, строк виконання цього обов`язку буде різним, отже і кількість днів прострочення також буде різною залежно від кількості днів у місяці. Тобто, пеня за прострочення сплати аліментів повинна нараховуватися на всю суму несплачених аліментів за кожен день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, у якому не проводилося стягнення.
Пеня за заборгованість по сплаті аліментів нараховується на всю суму несплачених аліментів за кожний день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, в якому не проводилося стягнення.
Отже, зобов`язання зі сплати аліментів носить періодичний характер і повинно виконуватися щомісяця, тому при розгляді спорів про стягнення на підставі частини першої статті 196 СК України пені від суми несплачених аліментів суд повинен з`ясувати розмір несплачених аліментів за кожним із цих періодичних платежів, установити строк, до якого кожне із цих зобов`язань мало бути виконане, та з урахуванням установленого - обчислити розмір пені виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов`язку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, підсумувавши розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визначивши її загальну суму.
Відповідно до довідок–розрахунків, наданих державним виконавцем, станом на 01.09.2022 загальна заборгованість зі сплати аліментів ОСОБА_2 перед ОСОБА_5 становить 85116 грн.
Загальний розмір пені за прострочення сплати аліментів за період з березня 2017 року по 01 вересня 2022 року становить 905338,88 грн.
В силу положень ст.. 196 СК України розмір нарахованої пені не може бути більше 100% заборгованості.
В постанові по справі № 333/6020/16-ц(Провадження № 14-616цс18) від 03 квітня 2019року Велика Палата Верховного Суду дійшла наступного висновку: «Правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі 1 % від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення полягає в тому, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів враховується розмір несплачених аліментів за кожен місяць та кількість днів прострочення за кожним платежем окремо.
Аліменти нараховуються щомісячно, тому строк виконання цього обов`язку буде різним, а отже, кількість днів прострочення сплати аліментів за кожен місяць також буде різною.
Законодавець установив розмір пені - 1% за кожен день прострочення та період, за який нараховується пеня - за кожен день, починаючи з наступного, у який мала бути здійснена сплата аліментів за відповідний місяць, але таке зобов`язання не було виконане, і до дня, у який проведена сплата заборгованості чи до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені.
Таке правило застосовується у разі прострочення виконання зобов`язання зі сплати аліментів за місяць, у який вони мали бути сплачені.
Розмір пені за місячним платежем розраховується так: заборгованість зі сплати аліментів за конкретний місяць (місячний платіж) необхідно помножити на кількість днів заборгованості, які відраховуються з першого дня місяця, наступного за місяцем, у якому мали бути сплачені, але не сплачувалися аліменти, до дня їх фактичної виплати (при цьому день виконання зобов`язання не включається до строку заборгованості) та помножити та 1 відсоток.
Тобто формула така: заборгованість за місяць х кількість днів заборгованості х 1 %.
За цим правилом обраховується пеня за кожним простроченим місячним платежем.
Загальний розмір пені становить суму розмірів пені, обрахованої за кожним місячним (періодичним) платежем.
У разі виплати аліментів частинами, необхідно зазначити, що якщо такі часткові платежі вчинені протягом місяця, у якому повинні сплачуватися аліменти, і їх загальна сума становить місячний платіж, визначений у рішенні суду про стягнення аліментів, вважається, що той з батьків, який повинен сплачувати аліменти, виконав ці зобов`язання.
У разі, якщо місячний платіж сплачено не у повному розмірі, то пеня буде нараховуватися з першого дня місяця, наступного за місяцем сплати чергового платежу, на різницю між розміром, який мав бути сплачений на утримання дитини, та розміром фактично сплачених аліментів з урахуванням строку прострочення та ставки пені - 1 %.
Строк прострочення вираховується з урахуванням раніше зазначеного правила і починає перебіг з першого дня місяця, наступного за місяцем внесення періодичного платежу, до дня, який передує дню сплати заборгованості.
У разі, якщо заборгованість зі сплати аліментів погашено частково в іншому місяці, то визначення пені на заборгованість зі сплати аліментів розраховується з урахуванням розміру несплаченої частки аліментів за певний місяць з дня сплати частки місячного платежу і до дня, який передує дню погашення заборгованості за відповідним місячним платежем, помножену на 1 %»
У постанові по справі № 362/4462/16-ц (Провадження № 61-10968св19) від 20липня 2020року Верховний Суду складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов наступного висновку: «…відповідач зобов`язаний сплачувати аліменти, що свідчить про наявність презумпції вини платника аліментів у виникненні заборгованості з їх сплати та є підставою для застосування до відповідача відповідальності, передбаченої частиною першою статті 196 СК України. Обов`язок доведення відсутності вини у виникненні заборгованості зі сплати аліментів покладається на боржника».
Відповідно до висновків Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду в постанові від 14 грудня 2020 року по справі 661/905/19 (провадження № 61-16670 сво 19) зазначив: «Ухиленням від сплати аліментів слід вважати дії або бездіяльність винної особи, спрямовані на невиконання рішення суду про стягнення з неї на користь стягувача визначеної суми аліментів. Вони можуть виразитись як у прямій відмові від сплати встановлених судом аліментів, так і в інших діях (бездіяльності), які фактично унеможливлюють виконання вказаного обов`язку (приховуванні заробітку (доходу), що підлягає обліку при відрахуванні аліментів, зміні місця роботи чи місця проживання з неподанням відповідної заяви про необхідність стягування аліментів тощо).
Тлумачення статті 196 СК України свідчить про те, що відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи.
На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин.
Перелік причин з яких утворилась заборгованість не з вини платника аліментів не є вичерпним і може встановлюватись судом у кожному випадку окремо на підставі поданих доказів.
Вказаний висновок підтверджується наступним.
Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства (частина дев`ята статті 7 СК України).
Згідно зі статтею 8 СК України, якщо особисті немайнові та майнові відносини між подружжям, батьками та дітьми, іншими членами сім`ї та родичами не врегульовані цим Кодексом, вони регулюються відповідними нормами ЦК України, якщо це не суперечить суті сімейних відносин.
Відповідно до частини першої статті 9 ЦК України положення цього Кодексу застосовуються до врегулювання відносин, які виникають у сферах використання природних ресурсів та охорони довкілля, а також до трудових та сімейних відносин, якщо вони не врегульовані іншими актами законодавства.
Тлумачення статті 8 СК України та частини першої статті 9 ЦК України дозволяє зробити висновок, що положення ЦК України субсидіарно застосовуються для регулювання сімейних відносин.
Особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання (частини перша та друга статті 614 ЦК України).
Тлумачення вказаних норм свідчить, що стягнення пені, передбаченої абзацом 1 частини першої статті 196 СК України, можливе лише у разі виникнення заборгованості з вини особи, зобов`язаної сплачувати аліменти.
У СК України не передбачено випадки, коли вина платника аліментів виключається. Очевидно, що в такому разі підлягають застосуванню норми цивільного законодавства. Якщо платник аліментів доведе, що вжив всіх залежних від нього заходів щодо належного виконання зобов`язання, то платник аліментів є невинуватим у виникненні заборгованості, і підстави стягувати неустойку (пеню) відсутні. Саме на платника аліментів покладено обов`язок доводити відсутність своєї вини в несплаті (неповній сплаті) аліментів.
Отже, для застосування зазначеної вище санкції до платника аліментів необхідні такі умови: існування заборгованості зі сплати аліментів, встановлених рішенням суду або за домовленістю між батьками згідно з частиною першою статті 189 СК України; наявність винних дій особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти, що призвели до виникнення заборгованості.
Обов`язок доведення відсутності вини у виникненні заборгованості зі сплати аліментів покладається на боржника.
Відповідно до роз`яснень викладених у п. 22 постанови Пленуму Верховного суду України №3 від 15.05.2016 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» передбачена ст. 196 СК ( 2947-14 ) відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв`язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів.
У зв`язку з викладеним Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду вважає за необхідне уточнити висновок, викладений у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 29 серпня 2018 року у справі № 572/1689/16-ц (провадження № 61-311 св 17), зазначивши, що відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи, а не у всіх випадках, крім несвоєчасної виплати заробітної плати, затримки або неправильного перерахування аліментів банками.»
Однак ОСОБА_2 не долучено до матеріалів справи жодних доказів про те, що заборгованості зі сплати аліментів виникла не з його вини.
Апеляційний суд не погоджується із висновком місцевого суду про те, що є всі підстави для зменшення розміру пені. При цьому ж суд першої інстанції акцентує увагу, що відповідачем не доведено, що заборгованість по сплаті аліментів виникла не з його вини, що могло б бути підставою для звільнення його від відповідальності за прострочення зобов`язання.
Крім того апеляційний суд не приймає до уваги твердження відповідача стосовно того, що ОСОБА_1 подала позовну заяву 04 листопада 2022 року, хоча – 29 серпня 2022 року отримала повну виплату заборгованості зі сплати аліментів на утримання дитини. Як вище було вказано розрахунок заборгованості було здійснено за період з березня 2017 року по 01 вересня 2022 року, за вказаний період проведено розрахунок і пені. Повна виплата заборгованості відбулася лише 29.09.2022 року, що підтверджує квитанція 0.0.2690092440.1 (а.с.49).
Між тим, відповідач не надав суду належних і допустимих доказів щодо розміру отримуваного ним доходу за період зберезня 2017 року по 01 вересня 2022 року.
Окрім цього, згідно відповіді на запит державного виконавця Територіальний сервісний центр Управління патрульної поліції у Полтавській області надав інформацію про те, що за ОСОБА_2 зареєстровано транспортний засіб – легковий автомобіль Nissan Qashqai, 2019 року випуску, ДНЗ НОМЕР_1 , з викладеного вбачається, що автомобіль був придбаний під час накопичення боргу за аліментами. (а.с.120).
Також згідно договору купівлі-продажу від 20.03.2020 року ОСОБА_2 було куплено земельну ділянку для індивідуального садівництва, площею 0,0537 га, яка має АДРЕСА_1 .(а.с.121), тобто земельна ділянка куплена в період нарахування заборгованості зі сплати аліментів. 
За таких обставин апеляційний суд не погоджується із висновком місцевого суду про зменшення розміру стягнення з ОСОБА_2 пені по сплаті аліментів.
На підставі викладеного вище, колегія суддів приходить до висновку, що  доводи позивача знайшли своє підтвердження, тому апеляційна скарга підлягає до задоволення.
Суд першої інстанції допустив неповне встановлення обставин справи, що призвело до невірного застосування норм матеріального і процесуального права. Тому апеляційний суд приходить до висновку про необхідність скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення про задоволення заявлених позовних вимог.
ВИСНОВКИ ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ РОЗГЛЯДУ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ
Відповідно до пункту другого частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Відповідно до пунктів першого та четвертого частини першої статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, та порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Згідно з ч.3 ст.389 ЦПК України судові рішення у малозначних справах (ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб) не підлягають касаційному оскарженню, крім випадків, визначених у п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України.
З урахуванням викладеного, колегія суддів приходить до висновку про задоволення апеляційної скарги, скасування рішення Київського районного суду м. Полтави від 06 лютого 2023 року та ухвалення нового рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення пені за прострочення сплати аліментів задовольнити в повному обсязі.
Керуючись ст.ст. 141, 367, п.2 ч.1 ст. 374, ч.1, 4 ст. 376, 382,  суд –
П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.
Рішення Київського районного суду м. Полтави від 06 лютого 2023 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення пені за прострочення сплати аліментів, задовольнити у повному обсязі.
Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_3 ) пеню за прострочення сплати аліментів у розмірі 85 116 грн.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмірі 1 610,40 коп.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, визначених у ч.3 ст.389 ЦПК України.
Повний текст постанови складено 23 травня 2023 року.

Головуючий                         О.О. Панченко 
Судді                 Т.В.Одринська
                                                                       В.П. Пікуль