ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Номер провадження 22-ц/821/780/23	Головуючий по 1 інстанції	
Справа №705/1087/20 Категорія: на ухвалу  	Годік Л.С. 	
  	Доповідач в апеляційній інстанції	
  	Нерушак Л. В. 	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

       23 травня 2023 року Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого                                Нерушак Л.В. ( суддя - доповідач )         
Суддів                                        Бородійчука В.Г., Карпенко О.В.
       Секретар        Сергун Т.В.

       учасники справи: 
       заявник - ОСОБА_1 ;
       заінтересовані особи - відділ державної виконавчої служби у м. Умані Уманського району Черкаської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), ОСОБА_2 ;
особа, яка подає апеляційну скаргу - заявник ОСОБА_1 

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 10 квітня 2023 року, постановлену під головуванням судді Годік Л.С. у приміщенні Уманського міськрайонного суду Черкаської області 10.04.2023 року, у справі за заявою ОСОБА_1 про визнання заяви неправдивою та визнання обов`язків боржника відсутніми, -
в с т а н о в и в :

       27.03.2023 року заявник ОСОБА_1 звернувся в суд із заявою, в якій просив визнати заяву ОСОБА_2 до відділу ДВС у м. Умані про відкриття виконавчого провадження по виконавчому листу 705/1087/21 - неправдивою; визнати обов`язки боржника ОСОБА_1 по виконавчому провадженні № НОМЕР_3 від 19.05.2021 року повністю відсутніми.
       В обґрунтування заяви вказується, що Уманський міськрайонний суд Черкаської області у справі № 705/1087/20 видав стягувачу ОСОБА_2 виконавчий лист без додержання вимог Закону України «Про виконавче провадження», змінивши судові реквізити виконавчого листа на № 705/1087/21. На його основі ОСОБА_2 незаконно звернулася із заявою до відділу ДВС у м. Умані про примусове виконання та було відкрито виконавче провадження № НОМЕР_3 від 19.05.2021 року. 
       Ухвалою Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 10 квітня 2023 року заява ОСОБА_1 - залишена без задоволення.
       Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції, ОСОБА_1 оскаржив ухвалу в апеляційному порядку, подавши апеляційну скаргу.
       В обґрунтування доводів апеляційної скарги вказується, що стягувач ОСОБА_2 отримала від Уманського міськрайонного суду Черкаської області і передала до відділу ДВС два виконавчих листа у справі № 705/1087/20, один з яких відповідав судовому номеру справи № 705/1087/20, а інший ні. Те, що один з виконавчих листів не відповідає судовому номеру справи, ОСОБА_2 приховала кутовим цифровим підписом. 
       Скаржник вказує, що виконавчий лист - це офіційний документ суворої звітності і повинен містити передбачені законом реквізити для включення в державні реєстри з відповідними наслідками правового характеру. Однак, суд першої інстанції конкретні докази його заяви не взяв до уваги, порушив правила підсудності, прикрив пряму участь у справі Уманського міськрайонного суду Черкаської області та прийняв політичне рішення, в той час як він не може бути арбітром у цій справі. 
       Враховуючи наведене в апеляційній скарзі, скаржник          ОСОБА_1 просить скасувати оскаржувану ухвалу суду першої інстанції та передати справу на розгляд іншого суду через конфлікт інтересів за ст. 26 ЦПК України. Постановити окрему ухвалу за ст. 285 ЦПК України про притягнення до відповідальності стягувача ОСОБА_2 про ознаки кримінального правопорушення і завершений злочин. Судовий збір стягнути з стягувача ОСОБА_2 в дохід держави.
       Відзив на апеляційну скаргу на адресу Черкаського апеляційного суду не надходив.
       Згідно ч. 3 ст. 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду.
       Сторони в судове засідання не з?явились, повідомлені належним чином про дату, час. місце розгляду апеляційної скарги, що підтверджується даними судових повісток, які містяться в матеріалах справи.
       Заяв чи клопотань про відкладення розгляду справи не надходило на адресу апеляційного суду.
       Заслухавши суддю - доповідача, вивчивши та обговоривши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвли суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи з наступних підстав.
       Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
       Згідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
       Статтею 375 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
       Відповідно до положень частин 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. 
       Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. 
       Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
       Колегія суддів апеляційного суду вважає, що ухвала суду першої інстанції відповідає вищевказаним вимогам закону.
       Суд першої інстанції, залишаючи заяву ОСОБА_1 без задоволення, дійшов до висновку, що вирішення судом таких вимог, які заявив ОСОБА_1 у поданій ним заяві, не передбачено Цивільним процесуальним кодексом України при вирішенні судами питань, пов`язаних з виконанням судових рішень у цивільних справах.
       Колегія суддів апеляційного суду погоджується з таким висновком суду першої інстанції, вважає його таким, що відповідає обставинам справи та вимогам закону, оскільки судом першої інстанції встановлено дійсні обставини справи, дано належну оцінку доказам, які знаходяться в матеріалах справи, не допущено порушень норм процесуального права, та постановлено у справі законну ухвалу, підстав для скасування якої апеляційний суд не вбачає, виходячи з наступного.
       Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
       Статтями 12, 81 ЦПК України передбачено обов`язок сторін доводити ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
       Згідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд.
       Однією з основних засад судочинства, визначених п. 8 ч. 3 ст. 129 Конституції України, є забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішення суду.
       Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, заявник ОСОБА_1 звернувся до суду із відповідною заявою в межах ВП № НОМЕР_3, відкритого постановою старшого державного виконавця Уманського міського відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Кравченко М.В. від 19.05.2021 року відповідно до виконавчого листа № 705/1087/20 2/7051194/21, виданого 18.05.2021 року на підставі рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 17.02.2021 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 320400 грн. заподіяних збитків.
       Так, розділ VI ЦПК України закріплює процесуальний порядок вирішення судами питань, пов`язаних з виконанням судових рішень у цивільних справах та рішень інших органів (посадових осіб).
       У своїй заяві про неправдиву заяву, заявник ОСОБА_1 посилається на ст. 431 ЦПК Україна та, зокрема, вказує, що Уманський міськрайонний суд Черкаської області у справі № 705/1087/20 видав стягувачу ОСОБА_2 виконавчий лист без додержання вимог Закону України «Про виконавче провадження», змінивши судові реквізити виконавчого листа на № 705/1087/21.
       Приписами ст. 129 Конституції України та ст. 18 ЦПК України, також визначено принцип обов`язковості судового рішення, яке набрало законної сили.
Відповідно до ст. 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України, судове рішення є обов`язковим до виконання.
       Згідно до ч. 1 ст. 431 ЦПК України виконання судового рішення здійснюється на підставі виконавчого листа, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції.
       Частина 3 ст. 431 ЦПК України, регламентує, що виконавчий лист має відповідати вимогам, встановленим законом до виконавчого документа.
       Відповідно до ч. 1 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження» у виконавчому документі зазначаються : назва і дата видачі документа, найменування органу, прізвище, ім`я та по батькові та посада посадової особи, яка його видала; дата прийняття і номер рішення, згідно якого видано документ; повне найменування стягувача та боржника, повне найменування (для юридичних осіб) або прізвище, ім`я та, за наявності, по батькові (для фізичних осіб) стягувача та боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або адреса місця проживання чи перебування (для фізичних осіб), дата народження боржника - фізичної особи; реєстраційний номер облікової картки платника податків або серія та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання в установленому порядку відмовилися від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку в паспорті) боржника (для фізичних осіб - платників податків); дата набрання рішенням законної сили; резолютивна частина рішення, що передбачає заходи примусового виконання; дата набрання рішенням законної сили; строк пред`явлення рішення до виконання.
       Так, матеріали справи містять копію заяви ОСОБА_2 від 18.05.2021 року до Уманського міського відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про прийняття до виконання виконавчого листа справа № 705/1087/20 2/705/1194/21 про стягнення з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 ) 320400 (триста двадцять тисяч чотириста) грн. 00 коп. заподіяних збитків, а також копію вказаного виконавчого листа.
       Надаючи оцінку вказаній вище заяві та виконавчому листу, колегія суддів апеляційного суду зазначає, що відповідна заява не містить будь-яких неправдивих відомостей, а виконавчий лист відповідає вимогам встановленим законом до виконавчого документа. 
       Крім того, матеріали справи містять копії заяви ОСОБА_2 від 18.05.2021 року до Уманського міського відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про прийняття до виконання виконавчого листа справа № 705/1087/20 2/705/1194/21 про стягнення з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 ) витрат на правничу допомогу в сумі 1500 грн.
       Оцінюючи вказану заяву та виконавчий лист, колегія суддів апеляційного суду зазначає, що відповідна заява також не містить будь-яких неправдивих відомостей, а виконавчий лист відповідає вимогам встановленим законом до виконавчого документа. 
       Таким чином, колегія суддів апеляційного суду звертає увагу на те, що виконавчі листи, видані на виконання рішення Уманського районного суду Черкаської області від 17 лютого 2021 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа: ОСОБА_3 про стягнення збитків, яке набрало законної сили 27 квітня 2021 року, не містять будь-яких змін судових реквізитів, як про це вказує ОСОБА_1 та відповідають вимогам встановленим законом до виконавчого документа.
       Колегія суддів апеляційного суду акцентує увагу, що виконання судових рішень, у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.
       Як вже зазначалось вище, ОСОБА_1 просив визнати заяву ОСОБА_2 до відділу ДВС у м. Умані про відкриття виконавчого провадження по виконавчому листу № 705/1087/21 - неправдивою; визнати обов`язки боржника ОСОБА_1 по виконавчому провадженні № НОМЕР_3 від 19.05.2021 року повністю відсутніми.
       Так, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи чи інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором згідно частини першої статті 5 ЦПК України.
        Відповідно до частини першої статті 15 ЦК України  передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
       Під способом захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника.
       У статті 16 ЦК України наведений загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів.
       Відповідно до статті 20 ЦК України  право на захист особа здійснює на свій розсуд.
       При цьому, однією з основоположних засад цивільного судочинства є диспозитивність цивільного процесу, детермінація якого наведена у статті 13 ЦПК України.
       Розкриваючи зміст поняття диспозитивності цивільного судочинства законодавець зазначає, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.
       Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.
       Отже, диспозитивність полягає в наданій учасникам судового процесу можливості вільно здійснювати свої права (матеріальні і процесуальні), розпоряджатися ними, виконуючи процесуальні дії, спрямовані на порушення, розвиток і припинення справи в суді, а також використовувати інші процесуальні засоби з метою захисту суб`єктивних майнових і особистих немайнових прав і охоронюваних законом інтересів.
       В загальному, враховуючи принцип диспозитивності, суд не повинен виходити за межі вимог сторін та тих підстав, які ними вільно зазначені.
       Отже, приймаючи до уваги вище вказане, колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновком суду першої інстанції, що вирішення судом таких вимог, які заявив ОСОБА_1 у поданій ним заяві, не передбачено Цивільним процесуальним кодексом України при вирішенні судами питань, пов`язаних з виконанням судових рішень у цивільних справах.
       Доводи апеляційної скарги колегією суддів апеляційного суду оцінюються критично, оскільки є безпідставними та необґрунтованими, і не містять жодних доказів та посилань щодо порушення норм процесуального права судом першої інстанції під час розгляду заяви про неправдиву заяву, а тому відсутні підстави для задоволення вимог апеляційної скарги та скасування законної ухвали суду першої інстанції, якою заява ОСОБА_1 - залишена без задоволення.
       Колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку, що в процесі судового розгляду не знайшли свого підтвердження факти порушення прав скаржника, які підлягають судовому захисту, а тому заявлені вимоги є необґрунтованими та такими, що не підлягають до задоволення колегією суддів апеляційного суду.
       Апеляційний суд прийшов до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення у частині щодо скасування оскаржуваної ухвали суду першої інстанції, тому відповідно вимоги апеляційної скарги про передачу справи на розгляд іншого суду через конфлікт інтересів за ст. 26 ЦПК України та про постановлення окремої ухвали за ст. 285 ЦПК України про притягнення до відповідальності стягувача ОСОБА_2 про ознаки кримінального правопорушення і завершений злочин також не підлягають задоволенню.
       Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов?язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення («Серявін та інші проти України», №4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
       Колегія суддів апеляційного суду враховує, що як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (пункти 29, 30 рішення ЄСПЛ від 09 грудня 1994 року у справі «Руїз Торіха проти Іспанії»). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (пункт 2 рішення ЄСПЛ від 27 вересня 2001 року у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії»).
       Виходячи з вище викладеного, апеляційний суд вважає, що оскаржувана ухвала суду першої інстанції є законною та не підлягає скасуванню, оскільки постановлена з дотриманням норм процесуального законодавства, а тому ухвалу суду першої інстанції слід залишити - без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.
       Оскільки скаржник ОСОБА_1 звільнений від сплати судового збору за подання апеляційної скарги, то судовий збір за подання апеляційної скарги компенсується за рахунок Держави. 
       Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд, -

 
п о с т а н о в и в  :

       Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
       Ухвалу Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 10 квітня 2023 року - залишити без змін.
       Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до суду касаційної інстанції, Верховного Суду, протягом тридцяти днів, з дня складання повного тексту постанови, в порядку та за умов, визначених цивільно - процесуальним законодавством.        
        Повний текст постанови складений 15.06.2023 року.

       Головуючий                                                                Л.В. Нерушак

       Судді                                                                        В.Г. Бородійчук

       О.В. Карпенко