ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И 

       13 червня 2023 року                                                                м. Чернівці
                        Справа № 727/11301/22
                                                                        Провадження № 22-ц/822/387/23
Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів палати з розгляду цивільних справ:
головуючого - Литвинюк І. М. 
суддів: Височанської Н.К., Лисака І.Н., 
секретар: Петранюк Ю.Т.,
учасники справи: 
позивач - Департамент соціальної політики Чернівецької міської ради, відповідач - ОСОБА_1 , 
розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 21 лютого 2023 року, головуючий у І-й інстанції - Терещенко О.Є., 

ВСТАНОВИВ:
У грудні 2022 року Департамент соціальної політики Чернівецької міської ради звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення надміру виплачених бюджетних коштів.
В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що 24 вересня 2019 року до Управління соціального захисту населення Шевченківського району департаменту праці та соціального захисту населення Чернівецької міської ради (далі - Департамент) звернулась ОСОБА_1 із заявою про призначення державної соціальної допомоги малозабезпеченій сім`ї, у якій зобов`язалась повідомити Департамент про відомості, які можуть вплинути на виплату такої допомоги.
Разом із заявою відповідачка надала декларацію про доходи та майновий стан осіб, які звернулися за призначенням усіх видів соціальної допомоги від 24 вересня 2019 року, у якій зазначила, що до складу її сім`ї входять: донька - ОСОБА_2 , син - ОСОБА_3 , син - ОСОБА_4 .. Про отримані доходи за період з 01 березня 2019 року по 01 вересня 2019 рік вказала в декларації свою заробітну плату в сумі 25 180,47 грн, також зазначила, що в інших членів її сім`ї доходи відсутні. До вищевказаної заяви та декларації відповідачка додала довідку з ДВНЗ «Чернівецький транспортний коледж» за цей же період про свої доходи та довідку про доходи дочки ОСОБА_2 в сумі 0 грн.

Рішенням Департаменту від 27 вересня 2019 року відповідачці призначено та виплачено державну соціальну допомогу як малозабезпеченій сім`ї за період з 01 вересня 2019 року по 29 лютого 2020 року на загальну суму 33 064,27 грн.
Однак під час звірення поданої відповідачкою інформації для призначення допомоги з інформацією, отриманою 15 січня 2020 року з державної податкової інспекції, позивачем виявлено виплату заробітної плати члену сім`ї ОСОБА_1 - ОСОБА_2 (донька) у квітні та липні 2019 року, тобто в період, за який враховуються доходи для призначення допомоги, в сумах 6 868,65 грн та 23 564,91 грн відповідно.
Зазначав, що 14 лютого 2020 року на вимогу Департаменту ОСОБА_1 повідомила, що її донька ОСОБА_2 проходила практику у філії АТ «Українська залізниця» з червня по серпень 2019 року, яка нарахувала їй дохід в сумах 6 868,65 грн та 23 564,91 грн, що в подальшому було підтверджено філією АТ «Укрзалізниця».
Розпорядженням Департаменту було визначено обсяг надміру виплачених коштів з місяця призначення державної соціальної допомоги, який склав 33 064,27 грн, які відповідачка відмовилась повертати у добровільному порядку.
Просив стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , на користь Департаменту соціальної політики Чернівецької міської ради 33 064,27 грн надміру виплачених бюджетних коштів та судові витрати.
Рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці від 21 лютого 2023 року позов задоволено. 
Стягнуто з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , на користь Департаменту соціальної політики Чернівецької міської ради 33 064,27 грн надміру виплачених бюджетних коштів у вигляді державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім`ям.
Вирішено питання про розподіл судових витрат. 
       Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачка не повідомила про обставини, що стосуються отримання її сім`єю доходу в більшому розмірі, аніж подана позивачу декларація про майновий стан та доходи, не повернула кошти в добровільному порядку, а тому з неї необхідно стягнути зайво виплачені бюджетні кошти в судовому порядку.
На зазначене рішення суду відповідач ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити. 
Посилається на те, що судом першої інстанції не з`ясовано всі обставини даної справи, зокрема факту того, що під час звернення до позивача із заявою про призначення соціальної допомоги вона діяла добросовісно, надала всі відомі їй на той момент відомості щодо доходів членів її сім`ї.
Крім того, вказує, що слід враховувати соціальний статус її сім`ї, необхідність дотримання справедливого балансу між інтересами держави та втручання у права особи, а тому вважає, що примусове повернення наданої державою соціальної допомоги може призвести до покладання на неї надмірного тягаря. 
На апеляційну скаргу позивач Департамент соціальної політики Чернівецької міської ради подав відзив, в якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду - без змін.
Зазначає, що суд першої інстанції правильно і в повному обсязі встановив всі обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, оскільки відповідачкою подано недостовірну інформацію про доходи члена своєї сім`ї, що привело до надмірної виплати бюджетних коштів. 
Відповідно до частини 1 статті 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.
За змістом частин 4, 6 статті 19 ЦПК України спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ (справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб); справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи.
Відповідно до частини 1 статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження (ч. 4 ст. 274 ЦПК), розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Відповідно до частини 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Враховуючи вищезазначене, розгляд даної справи з ознаками малозначності згідно із частинами 4, 6 статті 19, частини 1 статті 369 ЦПК України, здійснюється в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.
Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та відзиву на апеляційну скаргу, вимог, заявлених у суді першої інстанції, апеляційний суд вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити, з огляду на наступне.
Відповідно до частин 1, 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги; суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Статтею 263 ЦПК України установлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим та має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеного цим Кодексом.
Законним є рішення, що ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Зазначеним вимогам рішення місцевого суду не відповідає.
З матеріалів справи вбачається, що 24 вересня 2019 року ОСОБА_1 звернулась до Управління соціального захисту населення Шевченківського району Департаменту праці та соціального захисту населення Чернівецької міської ради із заявою про призначення усіх видів соціальної допомоги, компенсацій та пільг, в якій просила призначити їй державну соціальну допомогу малозабезпеченій сім`ї (а.с.7-8).
Разом із заявою відповідачкою була подана декларація про доходи та майновий стан осіб, які звернулися за призначенням усіх видів соціальної допомоги від 24 вересня 2019 року, в якій зазначила, зокрема, що її донька ОСОБА_2 не отримує дохід (а.с.8).
Відповідно до довідки про склад сім`ї від 19 вересня 2019 року, виданої КЖРЕП-6 №3169, ОСОБА_2 зареєстрована разом з відповідачкою ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.12).
Відповідно до довідки про доходи з ДВНЗ «Чернівецький транспортний коледж» за період з 01 березня 2019 року по 31 серпня 2019 року, ОСОБА_2 отримала дохід в розмірі 0 гривень (а.с.19).
Рішенням про призначення державної соціальної допомоги малозабезпеченій сім`ї №49436 від 25 вересня 2019 року ОСОБА_1 призначено соціальну допомогу з 01 вересня 2019 року включно по 29 лютого 2020 року у розмірі 5 288,05 грн щомісяця (а.с.26), яку в подальшому було виплачено, що підтверджується розрахунком середньомісячного сукупного доходу сім`ї для призначення державної соціальної допомоги, розрахунком державної соціальної допомоги та довідкою про призначення допомоги (а.с.27-31).
З довідки по звірці інформації, наданої громадянами, для призначення державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім`ям, вбачається, що ОСОБА_2 у квітні та липні 2019 року отримала дохід у сумах 6 868,65 грн та 23 564,91 грн відповідно (а.с.20).
Заявою від 14 лютого 2020 року ОСОБА_1 повідомила, що її донька проходила практику як студентка Чернівецького транспортного коледжу з червня по серпень 2019 року у філії пасажирської компанії АТ «Укрзалізниця», які нарахували останній дохід у сумі 6 868,65 грн та 23 564,91 грн (а.с.22).
Довідкою про доходи від 14 березня 2020 року, виданою філією АТ «Українська залізниця», підтверджено, що ОСОБА_2 з січня по грудень 2019 року отримала дохід у розмірі 30 708,56 грн (а.с.24).
Відповідно до розпорядження Управління соціального захисту населення Шевченківського району від 17 лютого 2020 року та розрахунку переплати №210 від 19 лютого 2020 року, обсяг надміру виплачених коштів становить 33 064,27 грн (а.с.32-33).
Для врегулювання в досудовому порядку спору Департамент направляв відповідачу письмові повідомлення про повернення надміру виплачених бюджетних коштів від 20.02.2020 року, 30.04.2020 року, 11.01.2021 року, 13.05.2021 року, 13.07.2021 року та 07.10.2021 року (а.с.34-39).
Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
Частиною першою статті 8 Конституції України передбачено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права.
Суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права (частина перша статті 129 Конституції України).
Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (стаття 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).
Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Отже, стаття 15 ЦК України визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.
Отже, порушення, невизнання або оспорювання суб`єктивного права є підставою для звернення особи до суду за захистом цього права із застосуванням відповідного способу захисту.
Статтею 16 ЦК України встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.
Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.
За правилами статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.
Статтею 1 Закону України «Про державну соціальну допомогу малозабезпеченим сім`ям» визначено, що державна соціальна допомога малозабезпеченим сім`ям (далі - державна соціальна допомога) - це щомісячна допомога, яка надається малозабезпеченим сім`ям у грошовій формі у розмірі, який залежить від величини середньомісячного сукупного доходу сім`ї.
Малозабезпечена сім`я - сім`я, яка з поважних або незалежних від неї причин має середньомісячний сукупний доход нижчий від прожиткового мінімуму для сім`ї.
Цей Закон спрямований на реалізацію конституційних гарантій права громадян на соціальний захист - забезпечення рівня життя не нижчого від прожиткового мінімуму шляхом надання грошової допомоги найменш соціально захищеним сім`ям.
Порядок призначення та виплати соціальної допомоги встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до статті 4 Закону України «Про державну соціальну допомогу малозабезпеченим сім`ям» заява про надання державної соціальної допомоги подається уповноваженим представником сім`ї до місцевої державної адміністрації або до виконавчого комітету сільської, селищної ради. Виконавчий комітет сільської, селищної ради передає заяву про надання державної соціальної допомоги до місцевої державної адміністрації. У заяві дається згода сім`ї на збір інформації про неї, про її власність, доходи та майно, що необхідна для мети цього Закону. До заяви про надання державної соціальної допомоги додаються, зокрема, декларація про доходи та майно осіб, які входять до складу сім`ї (в декларацію не включаються державна соціальна допомога, призначена відповідно до цього Закону).
Згідно з пунктами 2, 3 Порядку призначення і виплати державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім`ям, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 24 лютого 2003 року № 250 в редакції на момент виникнення спірних правовідносин (далі - Порядок № 250), державна соціальна допомога малозабезпеченим сім`ям (далі - соціальна допомога) призначається і виплачується у грошовій формі малозабезпеченим сім`ям, які постійно проживають на території України, мають середньомісячний сукупний дохід, нижчий від прожиткового мінімуму для сім`ї.
Призначення і виплата соціальної допомоги здійснюються структурними підрозділами з питань соціального захисту населення районних, районних у мм. Києві та Севастополі держадміністрацій, виконавчих органів міських, районних у містах (у разі їх утворення) рад (далі - органи соціального захисту населення) за зареєстрованим місцем проживання або місцем фактичного проживання уповноваженого представника малозабезпеченої сім`ї.
За змістом пункту 6 Порядку № 250 для призначення соціальної допомоги уповноважений представник сім`ї подає органу соціального захисту населення, зокрема, декларацію про доходи та майно (заповнюється на підставі довідок про доходи кожного члена сім`ї). Форми заяви, декларації про доходи та майно затверджуються Мінсоцполітики. 
У частині четвертій статті 7 Закону України «Про державну соціальну допомогу малозабезпеченим сім`ям» визначено, що якщо сім`єю навмисно подано недостовірні відомості чи приховано відомості, що вплинули або могли вплинути на встановлення права на державну соціальну допомогу та на визначення її розміру, виплата призначеної державної соціальної допомоги припиняється з місяця, в якому виявлено порушення. На наступний строк державна соціальна допомога може бути призначена не раніше ніж через шість місяців починаючи з першого числа місяця виявлення порушення.
Відповідно до пункту 28 Порядку № 250, якщо сім`єю приховано або навмисно подано недостовірні дані про її доходи та майновий стан, що вплинуло на встановлення права на призначення соціальної допомоги та визначення її розміру, внаслідок чого були надміру виплачені кошти, органи соціального захисту населення: визначають обсяг надміру виплачених коштів та встановлюють строки їх повернення залежно від матеріального стану сім`ї; повідомляють уповноваженого представника малозабезпеченої сім`ї про обсяг надміру виплачених коштів та строки їх повернення; у разі врахування надміру виплачених коштів при виплаті соціальної допомоги у наступні періоди провадять щомісячні відрахування на підставі своїх рішень у розмірі не більш як 20 відсотків суми, що підлягає виплаті; у разі неповернення надміру виплачених коштів добровільно в установлені строки вирішують питання про їх стягнення у судовому порядку.
Загальні підстави для виникнення зобов`язання у зв`язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави визначені нормами глави 83 ЦК України.
Відповідно до частини першої статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.
Згідно зі статтею 1215 ЦК України не підлягає поверненню безпідставно набуті: 1) заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача; 2) інше майно, якщо це встановлено законом.
Отже, законодавцем передбачені два винятки із цього правила: по-перше, якщо виплата відповідних грошових сум є результатом рахункової помилки зі сторони особи, яка проводила таку виплату; по-друге, у разі недобросовісності зі сторони набувача виплати.
Зазначений правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 02 липня 2014 року у справі № 6-91цс14 та у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 06 лютого 2019 року у справі № 545/163/17 (провадження № 61-33727сво18).
При цьому правильність здійснених розрахунків, за якими була проведена виплата, а також добросовісність набувача презюмуються і відповідно тягар доказування наявності рахункової помилки та недобросовісності набувача покладається на платника відповідних грошових сум.
Наведене узгоджується із висновком, викладеним у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 753/15556/15-ц (провадження № 14-445цс18), постанові Верховного Суду від 06 березня 2019 року у справі № 607/4570/17-ц (провадження № 61-29030св18).
Тобто, механізм повернення надмірно отриманих коштів у вигляді державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім`ям передбачає стягнення зазначених сум лише у випадку, якщо така надмірна сплата відбулась з вини отримувача соціальної допомоги, а саме через його недобросовісність.
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини ризик будь-якої помилки, зробленої органами державної влади, повинна нести держава, а помилки не повинні виправлятися за рахунок зацікавленої особи. У справі «Рисовський проти України» від 20 жовтня 2011 року Європейський суд з прав людини підкреслив особливу важливість принципу «належного урядування», який передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовнішний спосіб (рішення у справах «Беєлер проти Італії» від 05 січня 2000 року, «Онер`їлдіз проти Туреччини» від 18 червня 2002 року, «Megadat.com S.r.l. проти Молдови» від 08 квітня 2008 року, «Москаль проти Польщі» від 15 вересня 2009 року).
Зокрема, на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок (рішення у справах «Лелас проти Хорватії» від 20 травня 2010 року і «Тошкуце та інші проти Румунії» від 25 листопада 2008 року) і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси (рішення у справах «Онер`їлдіз проти Туреччини» від 18 червня 2002 року та «Беєлер проти Італії» від 05 січня 2000 року). Суд вказав, що державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків.
Разом з тим, Європейський суд з прав людини зазначає, що вислів «згідно із законом» не просто вимагає, щоб оскаржуваний захід мав підставу в національному законодавстві, але також звертається до якості такого закону. Зокрема, положення закону мають бути достатньо чіткими у своїх термінах (рішення у справі «Кривіцька та Кривіцький проти України», заява № 30856/03, від 02 грудня 2011 року).
В матеріалах справи відсутні відомості про те, що ОСОБА_1 , подаючи декларацію про доходи та майновий стан осіб, які звернулися за призначенням усіх видів соціальної допомоги, та не вказавши у ній відомості про доходи її доньки ОСОБА_2 в сумі 25 180,47 грн, мала на меті навмисно приховати ці дані.
З урахуванням наведеного, при розгляді справи позивачем (платником грошових коштів) не було доведено факту недобросовісності відповідача (набувача грошових коштів) та вчинення ним умисних дій зі свідомого неподання інформації щодо отриманих доходів, отриманих її донькою ОСОБА_2 .
Отже, враховуючи соціальний статус сім`ї відповідача, складні життєві обставини, в яких опинилися відповідач та члени його сім`ї, необхідність дотримання справедливого балансу між інтересами держави та втручанням у права відповідача, колегія суддів вважає, що примусове повернення наданої державою соціальної допомоги може призвести до покладення на ОСОБА_1 надмірного тягаря.
Схожий правовий висновок міститься в постанові Верховного Суду від 25 березня 2020 року справі № 234/9643/19; постанові Верховного Суду від 11 березня 2020 року у справі № 328/1056/19.
Ураховуючи наведене, колегія суддів приходить до висновку, що стягнення 33 064, 27 грн надміру виплачених бюджетних коштів у вигляді соціальної допомоги малозабезпеченим сім`ям, яка була призначена та виплачена відповідачу як засіб до існування, не підлягає поверненню з урахуванням ст. 1215 ЦК України. Окрім того, стягнення вказаної суми може призвести до покладення на відповідача надмірного тягаря, поставить її та членів її сім`ї у ще скрутніше матеріальне становище.
Відповідно до пунктів 3, 4 частини 1 статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
За викладених обставин, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про стягнення з відповідача 33 064, 27 грн отриманих бюджетних коштів у вигляді соціальної допомоги малозабезпеченим сім`ям, тому оскаржуване судове рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у позові.
З урахуванням вимог статті 141 ЦПК України з позивача на користь відповідача слід стягнути судовий збір за розгляд справи в суді апеляційної інстанції у розмірі 3 721,50 грн.

Керуючись статтями 367, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд 

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 задовольнити.
Рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 21 лютого 2023 року скасувати.
Ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог Департаменту соціальної політики Чернівецької міської ради до ОСОБА_1 про стягнення надміру виплачених бюджетних коштів відмовити.
Стягнути з Департаменту соціальної політики Чернівецької міської ради на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , судовий збір за подачу апеляційної скарги в сумі 3 721 гривень 50 копійок.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, окрім випадків, передбачених ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Головуючий                                                        І.М. Литвинюк                                                         
Судді:                                                   Н.К. Височанська 

                                                                               І.Н. Лисак