ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 квітня 2023 р. 	Справа № 520/26208/21	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Русанової В.Б.,
Суддів: Жигилія С.П. ,  Перцової Т.С. ,
розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Військової частини НОМЕР_1 на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 13.06.2022, (головуючий суддя І інстанції: Заічко О.В.)  по справі № 520/26208/21
за позовом      ОСОБА_1  
до    Військової частини НОМЕР_1                          
про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії,
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 звернулася до суду з адміністративним позовом, у якому просила:
- визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 , яка полягає у не нарахуванні та не виплаті компенсації втрати частини доходів ОСОБА_1 за несвоєчасно виплачену індексацію грошового забезпечення за період з 01.12.2015 року по 30.09.2017 року за рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 20.10.2020 року по справі №520/11000/2020,
- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1  компенсацію втрати частини доходу за несвоєчасно виплачену індексацію грошового забезпечення за період індексацію грошового забезпечення за період з 01.12.2015 року по 30.09.2017 року в порядку, визначеному постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 року № 159.
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 13.06.2022 позов задоволено. 
Визнано протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 , яка полягає у не нарахуванні і не виплаті компенсації втрати частини доходів за несвоєчасну індексацію грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з 01.12.2015 по 30.09.2017, за рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 20.10.2020 по справі № 520/11000/2020.
Зобов`язано військову частину НОМЕР_1 нарахувати і виплатити на користь ОСОБА_1 компенсацію втрати частини доходу за несвоєчасно виплачену індексацію грошового забезпечення за період з 01.12.2015 по 30.09.2017 у порядку, визначеному постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 року № 159.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального і процесуального права, просить суд апеляційної інстанції його скасувати та прийняти нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначив, що трудові відносини з позивачем припинені 30.09.2017, однак повний розрахунок на виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду від 20.10.2020 по справі №520/11000/2020 проведений 14.12.2020.
Вважав, що оскільки позивачем не конкретизовано суму втраченого доходу,  підстави для застосування до спірних правовідносин положень статей 116, 117 КЗпП України відсутні. 
Просив застосувати принцип співмірності при визначенні розміру компенсації втрати частини доходу з урахуванням правових висновків Верховного Суду, викладених у постановах від 14.11.2018 по справі №806/345/16, від 18.07.2018 по справі №825/325/16, від 04.04.2018 по справі №524/1714/16-а, від 24.10.2011 по справі №6-39цс11, рішеннях Харківського окружного адміністративного суду  та  Сумського окружного адміністративного суду .
Позивач правом на подання відзиву на апеляційну скаргу на скористалась. 
На підставі п. 3 ч. 1  ст. 311 КАС України  справа розглянута в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши докази по справі, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.
Судовим розглядом встановлено, що ОСОБА_1  проходила службу у військовій частині НОМЕР_1 з 20.07.1994 по 30.09.2017.
Наказом командира в/ч НОМЕР_1 від 29.09.2017 року № 202-РС ОСОБА_1 звільнено з військової служби, а наказом від 02.10.2017 року № 70 - виключено зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення з 30.09.2017 року.
Під час звільнення відповідачем здійснено не повний розрахунок та не виплачено індексацію грошового забезпечення за період з 01 грудня 2015 року по 30 вересня 2017 року .
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 20.10.2020 р. по справі № 520/11000/2020 позов ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії задоволено частково. Зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 01 грудня 2015 року по 30 вересня 2017 року з врахуванням базового місяця індексації січень 2008 року. 
Вказане рішення набрало законної сили 08.06.2021 р.
Згідно із ч. 4  ст. 78 КАС України, обставини, встановлені рішенням суду у  адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
14.12.2020 відповідачем виплачено ОСОБА_1 68 879, 68 грн. індексації грошового забезпечення за період з 01.12.2015 р. по 30.09.2017 р., на виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду від 20.10.20р. по справі №520/11000/2020 , що підтверджується  випискою по картковому рахунку ОСОБА_1 , відкритому в  «Ощадбанку» . (а.с.6)
Проте, відповідач не здійснив нарахування та виплату компенсації втрати частини доходу  за весь період затримки нарахованої та виплаченої індексації грошового забезпечення на виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду від 20.10.2020 р. по справі №  520/11000/2020.
Позивач, вважаючи таку бездіяльність відповідача протиправною, звернулася до суду з цим позовом.
Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з неправомірності дій відповідача, та обов`язку провести нарахування та виплату позивачу компенсації втрати частини доходу у зв`язку з порушенням строку виплати індексації грошового забезпечення саме з 01.12.2015 по дату фактичної виплати нарахованої індексації.
Суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції з наступних підстав.
Відповідно до ч. 2  ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені  Конституцією  та законами України.
Питання, пов`язані зі здійсненням компенсації громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, врегульовані  Законом України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати" № 2050-ІІІ  та Порядком проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 159 (далі - Порядок № 159).
Відповідно до  ст. 1 Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати", підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи).
Статтею 2 вказаного Закону  зазначено, що компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом.
Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії; соціальні виплати; стипендії; заробітна плата (грошове забезпечення) та інші.
Згідно із  ст. 3 Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати", сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться).
Статтею 4 Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати"  визначено, що виплата громадянам суми компенсації провадиться у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць.
Аналогічні норми також викладені у Порядку № 159.
Відповідно до  ст. 1 Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати", право на компенсацію частини доходів у громадянина пов`язується з настанням такого юридичного факту (події), як невиплата грошового доходу у встановлені строки його виплати.
Вищевказані статті  2,  3 Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати"  встановлюють строк затримки виплати доходу, за якого виникає право на компенсацію, визначення поняття "доходи" для цілей цього  Закону, а також порядок обчислення суми компенсації.
Пунктом 4 Порядку № 159 встановлено, що сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але невиплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100.
Наведене нормативне регулювання не встановлює першості нарахування і виплати доходу, який своєчасно не був виплачений, та не ставить у залежність компенсацію втрати частини грошових доходів від попереднього, окремого нарахування доходів.
Отже, кошти, які підлягають нарахуванню в порядку компенсації частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати, мають компенсаторний характер, спрямовані на забезпечення достатнього життєвого рівня та купівельної спроможності особи і пов`язані з інфляційними процесами та зростанням споживчих цін на товари та послуги.
У  статті 3 Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати"  використане формулювання, що компенсація обчислюється як добуток "нарахованого, але не виплаченого грошового доходу" за відповідний місяць, означає, що має існувати обов`язкова складова обчислення компенсації - невиплачений грошовий дохід, який може бути або нарахований, або такий, який можна нарахувати, зокрема, і на підставі судового рішення.
Зміст і правова природа спірних правовідносин у розумінні положень  статей 1-3 вказаного Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати"  дають підстави вважати, що право на компенсацію втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати особа набуває незалежно від того, чи були такі суми їй попередньо нараховані, але не виплачені.
Аналогічні висновки, викладені в постановах Верховного Суду від 14.05.2020 р. у справі №816/379/16 та від 30.09.2020 р. у справі № 280/676/19.
Крім того, суд апеляційної інстанції зазначає, що дія наведених вище норм поширюється на підприємства, установи та організації всіх форм власності і господарювання та застосовується у всіх випадках порушення встановлених термінів виплати грошових доходів, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи), та стосується усіх доходів, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру.
Аналогічний правовий висновок, викладений в постановах  Великої Палати Верховного Суду від 15.05.2019 р. по справі № 759/9631/17 та від 04.02.2020 р. по справі № 219/11809/15-а.
Виплата компенсації втрати частини доходу проводиться незалежно від порядку і підстав його (доходу) нарахування: самим підприємством, установою чи організацією добровільно чи на виконання судового рішення.
Судом першої інстанції вірно встановлено, що на виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду від 20.10.2020 р. по справі № 520/11000/2020, 14.12.2020 р. відповідачем здійснено нарахування та виплату позивачу індексації грошового забезпечення за період з 01.12.2015 р. по 30.09.2017 р., при цьому останнім не було нараховано та виплачено позивачу компенсацію втрати частини доходу за несвоєчасно виплачену індексацію  грошового забезпечення за спірний період .
На виконання вищевказаного судового рішення відповідачем фактично здійснено остаточний розрахунок 14 грудня 2020 року шляхом зарахування на картковий рахунок позивача грошових коштів у сумі 60 879,00  грн. (індексація грошового забезпечення).
Отже, фактична виплата індексації грошового забезпечення за період з 01.12.2015 р. по 30.09.2017 р. відбулась лише 14.12.2020.
З огляду на наявність факту виплати позивачу сум індексації грошового забезпечення з порушенням строків, колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що позивач має право на компенсацію втрати частини доходу у зв`язку з порушенням строків виплати індексації грошового забезпечення.
Так, у випадку бездіяльності власника або уповноваженого ним органу щодо нарахування та виплати громадянину індексації заробітної плати, така особа має право на компенсацію втрати доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати за умови зобов`язання власника або уповноваженого ним органу здійснити донарахування належних громадянину сум доходів.
Такі висновки узгоджуються з правовою позицією Верховного Суду, сформованою у постановах від 04.04.2018 у справі № 822/1110/16, від 20.12.2019 у справі № 822/1731/16, від 13.03.2020 у справі № 803/1565/17, від 15.10.2020 у справі № 240/11882/19.
Враховуючи, що несвоєчасне нарахування сум індексації грошового забезпечення відбулось у зв`язку з неправомірними діями відповідача, що встановлено судовим рішенням, тобто з вини органу, що нараховує і виплачує грошове забезпечення, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що позивач має право на отримання компенсації втрати частини доходу за несвоєчасну індексацію грошового забезпечення у зв`язку з порушенням строків її виплати та ухвалив рішення про задоволення позовних вимог.
Посилання апелянта на правові позиції, викладені у постановах Верховного Суду у справі №806/345/16 від 14.11.2018, у справі №825/325/16 від 18.07.2018, у справі №524/1714/16-а від 04.04.2018, у справі №6-39цс11 від 24.10.2011, колегією суддів не приймаються до уваги, оскільки прийняті у вказаних справах судові рішення ухвалені за інших фактичних обставин, ніж у цій справі, мають різні сторони, інший предмет та  стосуються інших правовідносин.
Посилання в апеляційній скарзі на рішення Харківського окружного адміністративного суду та Сумського окружного адміністративного суду , колегія суддів вважає безпідставними, оскільки в силу приписів ч.5 статті 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду. 
Отже, доводи апеляційної скарги спростовані приведеними вище обставинами та нормативно-правовим обґрунтуванням.
Інші доводи апеляційної скарги не впливають на правильність висновків суду . Відповідно до Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.
При цьому, зазначений Висновок також акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.
Відповідно до ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
На підставі викладеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги спростовані наведеними вище обставинами та нормативно - правовим обґрунтуванням, у зв`язку з чим підстав для скасування рішення суду першої інстанції не вбачається. 
Керуючись ст. ст. 308, 311, 315, 316, 321, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 - залишити без задоволення.
Рішення  Харківського окружного адміністративного суду від 13.06.2022 по справі № 520/26208/21 - залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя 		В.Б. Русанова 	
Судді	   	С.П. Жигилій    Т.С. Перцова