Справа № 127/28121/22
Провадження № 22-ц/801/913/2023
Категорія: 70
Головуючий у суді 1-ї інстанції Вохмінова О. С.
Доповідач:Голота Л. О.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 квітня 2023 року	Справа № 127/28121/22	м. Вінниця	

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
Головуючого судді Голоти Л. О. (суддя – доповідач),
суддів Денишенко Т. О., Рибчинського В. П., 
розглянув у порядку письмового провадження справу за позовом  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів, 
за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 23.02.2023 року, ухвалене у складі судді Вохмінової О. С. в приміщенні суду в м. Вінниця, повний текст рішення складено 28.02.2023 року, - 

в с т а н о в и в :

02.12.2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом (вх. № 78628) до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів.
Позовні вимоги обґрунтовано тим, що у шлюбі з відповідачем у них народилась донька  ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області суду від 11.12.2018 року шлюб між сторонами був розірваний.
Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 13.09.2018 року з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 стягнуто аліменти на утримання доньки  ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі частки всіх видів заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50 % встановленого законом прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 28.08.2018 року і до досягнення дитиною повноліття.
З 25.06.2019 року позивач перебував в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_5 , який рішенням суду від 31.03.2022 року був розірваний.
У шлюбі з ОСОБА_5 у позивача народився син ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Судовим наказом Вінницького міського суду Вінницької області від 14.01.2022 року з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_5 стягуються аліменти на утримання сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , в розмірі частки заробітку (доходу) боржника, але не менше 50 % прожиткового мінімуму та не більше 10 прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи з 30.12.2021 року і до досягнення дитиною повноліття. 
Загалом із позивача за двома судовими рішеннями про стягнення аліментів на утримання двох неповнолітніх дітей стягується частка всіх видів його заробітку (доходу), що ставить його у вкрай скрутне матеріальне становище. 
У зв`язку із стягненням з нього аліментів на утримання доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , він, будучи працездатною особою, не має можливості утримувати навіть себе на мінімальному рівні, оскільки після сплати аліментів, витрат на житлово-комунальні послуги, транспорт, у нього фактично не залишається коштів для забезпечення власного життя, що вважає порушенням його законних прав та інтересів.
Виходячи з наведеного, положень статті 192 СК України,  ОСОБА_1 просив суд 
-зменшити розмір аліментів, які стягуються з нього на підставі рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 13.09.2018 року та стягувати з нього користь відповідача на утримання доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , аліменти в розмірі 1/8 частки всіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дитиною повноліття. Виконавчий лист у справі № 127/21278/18, виданий на підставі рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 13.09.2018 року, просив відкликати з відділу ДВС.
Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 23.02.2023 року в задоволенні позову відмовлено. 
Судові витрати залишено за позивачем.
Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, 29.03.2023 року  ОСОБА_1  подано апеляційну скаргу (вх № 2660), в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, неповноту з`ясування обставин справи, неправильне застосування норм матеріального та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове про часткове задоволення позову, зменшити розмір аліментів, які стягуються з нього на підставі рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 13.09.2018 року та стягувати з нього користь відповідача на утримання доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , аліменти в розмірі 1/4 частки всіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дитиною повноліття. Виконавчий лист у справі № 127/21278/18, виданий на підставі рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 13.09.2018 року, просив відкликати з відділу ДВС.
Основними доводами апеляційної скарги є те, що перебування позивача на військовій службі є тимчасовим на період воєнного стану.
Народження ІНФОРМАЦІЯ_4 сина ОСОБА_7 , стягнення з позивача аліментів на користь дочки в розмірі частини заробітку (доходу) боржника, але не менше 50 % прожиткового мінімуму та не більше 10 прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, свідчить про зміну не лише сімейного стану, а також матеріального стану, оскільки основним місцем роботи є посада представника торгового у ФОП « ОСОБА_8 » з заробітною платою 6580 грн в місяць.
Судом не враховано, що позивач має заборгованість по сплаті аліментів.
Також не враховано, що рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 23.02.2023 року задоволено позов ОСОБА_1 до ОСОБА_5 про зменшення розміру аліментів. Зменшено розмір стягнутих аліментів, що стягуються на підставі судового наказу Вінницького міського суду Вінницької області від 14.01.2022 року (справа № 127/35797/21) з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з частини заробітку (доходу) боржника, щомісячно, на 1/6 частину заробітку (доходу) боржника, щомісячно, але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи з дня набрання законної сили даним судовим рішення і досягнення дитиною повноліття, отже, діти ОСОБА_4 та ОСОБА_6 повинні перебувати у рівних умовах та матеріальному забезпеченні з боку платника аліментів. 
У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 , посилаючись на необґрунтованість доводів апеляційної скарги, просить залишити її без задоволення, а рішення суд першої інстанції – без змін. 
Справа розглядається в порядку частини першої статті 369 ЦПК України без повідомлення учасників справи. Згідно з частиною тринадцятою статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, апеляційний суд прийшов до наступних висновків. 
Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги (частина перша статті 367 ЦПК України). 
Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні (стаття 263 ЦПК України).
Рішення суду першої інстанції відповідає вимогам статті 263 ЦПК України з таких підстав. 
У справі встановлено наступні обставини.
ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є батьками доньки – ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 9).
Шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 був розірваний 11.12.2018 року (а.с. 8).
Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 13.09.2018 року № 127/21278/18 стягнуто з ОСОБА_1 в розпорядження ОСОБА_2 щомісячно аліменти на утримання дитини – ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі частки усіх видів заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше гарантованого розміру аліментів – 50% встановленого законом прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи від 28.08.2018 року і до досягнення дитиною повноліття (а.с. 10).
Рішення суду про стягнення аліментів набуло сили, виконавчий лист пред`явлений до примусового виконання (виконавче провадження № 57585107). Згідно розрахунку станом на 22.11.2022 року заборгованість ОСОБА_1 по аліментам складає 18170,84 грн. (а.с. 11). 
25.06.2019 року ОСОБА_1 зареєстрував шлюб з ОСОБА_5 , а ІНФОРМАЦІЯ_4 у них народився син ОСОБА_7 (а.с. 14). 
Шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_5 розірвано на підставі судового рішення від 31.03.2022 року (а.с. 13).
Судовим наказом Вінницького міського суду Вінницької області від 14.01.2022 року у справі № 127/35797/21 стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_5 аліменти на утримання дитини – ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі частки усіх видів заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50% прожиткового мінімуму на особу відповідного віку, починаючи з 30.12.2021 року і до досягнення дитиною повноліття (а.с. 15).
Довідкою, виданою ФОП ОСОБА_8 підтверджено, що ОСОБА_1 працює на посаді представника торговельного з 01.02.2022 року, його нарахована заробітна плата за період з 01.02.2022 року по 31.07.2022 року склала 39480 грн. (нарахована заробітна плата 6580,00 грн. щомісяця, податок – 1184,40 грн., військовий збір – 98,70 грн., до виплати – 5296, 90 грн.). Виплачено за вказаний період – 31781,40 грн. (а. с. 36).
На підставі наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 10.03.2022 року № 56 старшого солдата запасу ОСОБА_1 призначено на посаду командира інженерно-саперного відділення інженерно-саперного взводу батальйону забезпечення та з 10.03.2022 року зараховано до списків особового складу частини, на всі види забезпечення із виплатою посадового окладу, щомісячної грошової премії та надбавки за особливості проходження служби, окладу за військовим званням, надбавки за вислугу років (а. с. 35).
З довідки від 18.11.2022 року, виданої військовою частиною НОМЕР_1 , вбачається, що ОСОБА_1 проходить військову службу у вказаній військовій частині. Загальна сума нарахованого доходу з квітня 2022 року по листопад 2022 року становить 137555,32 грн. За цей період загалом утримано військовий збір – 2063,32 грн, за жовтень, листопад 2022 року утримано аліменти – 15989,92 грн, до видачі – 119502,08 грн. Крім того, ОСОБА_1 надано грошову допомогу на оздоровлення – 14951,63 грн. За вересень-листопад 2022 року розмір щомісячного грошового забезпечення ОСОБА_1 становить 16233,43 грн. Заборгованості по виплаті грошового забезпечення немає (а. с. 16).
З довідки від 17.11.2022 року, виданої військовою частиною НОМЕР_1 вбачається, що з ОСОБА_1 на підставі виданого Вінницьким міським судом Вінницької області у справі № 127/21278/18 виконавчого листа стягуються аліменти на користь ОСОБА_2 на утримання доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Суми утриманих з ОСОБА_1 аліментів: за жовтень 2022 року – 7994,96 грн., за листопад 2022 року – 7994,96 грн. (а. с. 12).
Згідно довідки № 42 від 27.01.2023 року, виданої військовою частиною НОМЕР_1 на запит суду, ОСОБА_1 з квітня 2022 року по січень 2023 року нарахований і виплачений дохід: в квітні 2022 року – 16571,11, з якого утримано військовий збір – 248,57 грн, до видачі – 16322,54 грн.; в травні 2022 року нараховано 60239,26 грн., з якого утримано військовий збір – 903,59 грн, до видачі – 59335,67 грн.; в червні 2022 року нараховано 45864,64 грн., з якого утримано військовий збір – 687,97 грн, до видачі – 45176,67 грн.; в липні 2022 року нараховано 45968,84 грн., з якого утримано військовий збір – 689,53 грн, до видачі – 45279,31 грн.; в серпні 2022 року нараховано 46017,63 грн., з якого утримано військовий збір – 690,26 грн, до видачі – 45327,37 грн.; в вересні 2022 року нараховано 46233,43 грн., з якого утримано військовий збір – 693,50 грн, до видачі – 45539,93 грн.; в жовтні 2022 року нараховано 46233,43 грн., з якого утримано військовий збір – 693,50 грн., утримано аліменти – 7994,96 грн., до видачі – 37544,97 грн.; в листопаді 2022 року нараховано 61 185, 06 грн., з якого утримано військовий збір – 917,78 грн., утримано аліменти – 7994,96 грн., до видачі – 52272,32 грн.; в грудні 2022 року нараховано 46 376, 43 грн., з якого утримано військовий збір – 695, 65 грн., утримано аліменти – 15 452, 89 грн., до видачі – 30227,89 грн.; в січні 2023 року нараховано 46445,73 грн., з якого утримано військовий збір – 696, 69 грн., утримано аліменти – 22 874, 52 грн., до видачі – 22874,52 грн. Загальна сума доходу за цей період (фактично виплачена сума) 399901,19 грн., аліменти – 54317,33 грн. 
Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивач отримує офіційний стабільний дохід в достатньому розмірі, щоб забезпечити свої потреби та необхідні і розумні потреби двох дітей. Позивач не надав доказів того, що його матеріальний стан значно погіршився порівняно з тим, що був на момент ухвалення рішення суду від 13.09.2018 року у справі про стягнення аліментів на доньку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а також доказів того, що він не може на даний час сплачувати аліменти на її утримання в розмірі частки від свого заробітку (доходу). Народження сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , на якого на підставі судового наказу від 14.01.2022 року позивач зобов`язаний сплачувати аліменти в розмірі частини заробітку (доходу), не є підставою для зменшення розміру аліментів на утримання доньки ОСОБА_4 . 
Загальний розмір відрахувань із доходу позивача на утримання двох дітей становить частку його доходу, що відповідає чинному законодавству (статті 70 Закону України «Про виконавче провадження») і не ставить позивача у скрутне матеріальне становище. 
Висновок суду першої інстанції про відмову в задоволенні позову зроблено за повного з`ясування обставин справи, правильного застосування норм матеріального та процесуального права з огляду на наступне. 
У частині першій статті 3 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року (далі - Конвенція) визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.
Відповідно до статті 18 Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.
Частинами першою та другою статті 27 Конвенції встановлено, що держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Відповідно до частини другої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.
Кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку (стаття 8 Закону України «Про охорону дитинства»).
Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.
Відповідно до статей 150, 180 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття.
Згідно з положеннями статті 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.
Частина третя статті 181 СК України визначає, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.
Частиною першої статті 192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим кодексом.
Враховуючи зміст статей 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Значне погіршення матеріального становища платника аліментів може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.
Звертаючись до суду з позовом про зменшення розміру аліментів, позивач посилався на те, що у нього змінився сімейний стан, оскільки він вдруге одружився та у нього народився син ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , а також змінився його матеріальний стан у зв`язку з видачою судового наказу від 14.01.2022 року про стягнення на користь ОСОБА_5 аліментів на утримання сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , в розмірі частки заробітку (доходу) боржника, але не менше 50 % прожиткового мінімуму та не більше 10 прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи з 30.12.2021 року і до досягнення дитиною повноліття. Із доходів позивача за двома судовими рішеннями (судовий наказ від 14.01.2022 року у справі № 127/35797/21 та рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 13.09.2018 року у справі № 127/21278/18) стягується частка всіх видів його заробітку (доходу), що ставить його у скрутне матеріальне становище. 
Відповідно до частини третьої статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно з частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частини перша та друга статті 77 ЦПК України).
Відповідно до частини другої статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Згідно зі статтею 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Частиною першою статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що позивач не надав суду доказів того, що його матеріальний стан погіршився, з матеріалів справи вбачається, що дохід позивача збільшився, оскільки згідно довідки № 42 від 27.01.2023 року, виданої військовою частиною НОМЕР_1 на запит суду, з квітня 2022 року по січень 2023 року нарахований і виплачений дохід позивачу в сумі 399901,19 грн..
При цьому, колегія суддів зазначає, що виховання дитини одним із батьків, коли інший проживає окремо, створює додаткове навантаження по догляду та вихованню дитини, а особливо на перших роках її життя, у зв`язку з чим, певним чином, з`являється дисбаланс між зусиллями, які мають докладати обоє батьків для розвитку дитини, таким чином, що тягар здебільшого лягає лише на одного, в даному випадку матір.
Суд першої інстанції, встановивши всі фактичні обставини справи та дослідивши зібрані у справі докази, прийшов до обґрунтованого висновку про наявність підстав для відмови у задоволенні позову про зменшення розміру стягуваних аліментів, оскільки належними та допустимими доказами позивачем не підтверджено погіршення його майнового стану, а зміна його сімейного стану - народження другої дитини від іншого шлюбу, не є безумовною підставою для зменшення розміру аліментів.
Аналогічний за змістом висновок викладено в постановах Верховного Суду від 03 червня 2020 року у справі № 760/9783/18-ц (провадження № 61-9460св20), від 16 вересня 2020 року у справі № 565/2071/19 (провадження № 61-9460св20).
Доводи апеляційної скарги проте, що перебування позивача на військовій службі та отримання доходу є тимчасовим на період воєнного стану, суд апеляційної інстанції не вважає такими, що дають правові підстави для скасування рішення суду першої інстанції, оскільки на час ухвалення рішення про стягнення аліментів ( 13.09.2018 року) при визначені розміру аліментів судом враховувалося матеріальне становище платника аліментів на час вирішення справи. У свою чергу, отримання позивачем, навіть і тимчасово, грошового забезпечення у значно вищому розмірі, аніж заробітна плата, яку він отримував за основним місцем своєї роботи є свідченням покращення, а не погіршення його майнового стану. 
Аргументи апеляційної скарги про те, що іншим рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 23.02.2023 року у справі № 127/28124/22 зменшено розмір стягнутих аліментів на сина ОСОБА_6 , а тому діти ОСОБА_4 та ОСОБА_6 перебувають у нерівних умовах та матеріальному забезпеченні, колегія суддів не вважає такими, що впливають на висновки суду першої інстанції, оскільки обставини, які враховуються при визначенні розміру аліментів є різними у кожній конкретній справі, а тому зменшення розміру аліментів на одну дитину, не є безумовною підставою для їх зменшення і для іншої дитини. 
Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина перша статті 13 ЦПК України). 
Згідно з частиною шостою статті 367 ЦПК України в суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.
Інші доводи апеляційної скарги не спростовують правильні висновки суду першої інстанції, з якими погоджується суд апеляційної інстанції. 
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
Згідно з статтею 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Ураховуючи наведене, апеляційний суд вважає, що зазначені в апеляційній скарзі аргументи суттєвими не являються та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та порушення норм процесуального права.
Щодо розподілу судових витрат.
Згідно з частиною першою, другою статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Оскільки у задоволенні апеляційної скарги відмовлено, підстав для розподілу судових витрат, понесених заявником у зв`язку з переглядом справи в суді апеляційної інстанції, немає.
Керуючись частиною четвертою статті 258, частиною першою статті 259, статтями 367, 369, 374, 375, 382, 384, 389 ЦПК України, суд апеляційної інстанції, - 

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 23.02.2023 року у даній справі залишити без змін. 
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, є остаточною, касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Головуючий суддя Л. О. Голота
       
Судді: Т. О. Денишенко 

В. П. Рибчинський