ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

04 травня 2023 року	  м. Одеса	Справа № 915/2/23	
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючого судді: Колоколова С.І.
суддів: Разюк Г.П., Савицького Я.Ф.
секретар судового засідання: Кратковський Р.О.
за участю представників сторін: 
від позивача - Бор Р.С., довіреність від 23.10.2021;
від відповідача-1 - не з`явився; 
від відповідача-2 -  не з`явився.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу Державної митної служби України в особі Миколаївської митниці  
на ухвалу Господарського суду Миколаївської області від „09" січня 2023 про відмову у відкритті провадження
у справі № 915/2/23
за позовом: Миколаївської митниці  
до відповідачів: 
1.Товариства з обмеженою відповідальністю «ТРАСТОІЛ»
2. Товариства з обмеженою відповідальністю «ЄВРО СМАРТ ПАУЕР»
про: визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити певні дії,               
  
головуючий суддя: Смородінова О.Г.
місце прийняття ухвали: Господарський суд Миколаївської області

          В судовому засіданні 04.05.2023 року згідно ст.233 ГПК України оголошено вступну та резолютивну частини постанови. Учасники судового процесу про час, дату та місце розгляду апеляційної скарги повідомлені належним чином.

Встановив:

          У січні 2023 року Миколаївська митниця звернулася до Господарського суду Миколаївської області з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю «ТРАСТОІЛ», Товариства з обмеженою відповідальністю «ЄВРО СМАРТ ПАУЕР», третя особа - Товариство з обмеженою відповідальністю «БРСМ - НАФТА», відповідно до якої позивач просить суд: визнати протиправною бездіяльність Товариства з обмеженою відповідальністю «ТРАСТОІЛ» та Товариства з обмеженою відповідальністю «ЄВРО СМАРТ ПАУЕР» пов`язану із відмовою у продовженні терміну дії бланків - дозволів (талонів) на паливо; зобов`язати Товариство з обмеженою відповідальністю «ЄВРО СМАРТ ПАУЕР» поставити Миколаївській митниці дизельне паливо (Євро 5) арктичне, в кількості - 445 літрів на підставі Договору № Т - 84/60 про постачання паливно-мастильних матеріалів.
          Ухвалою Господарського суду Миколаївської області від 09.01.2023 відмовлено у відкритті провадження у справі №915/2/23 за позовною заявою Миколаївської митниці б/н від 29.12.2022 (вх. № 8/23 від 02.01.2023) до Товариства з обмеженою відповідальністю «ТРАСТОІЛ», Товариства з обмеженою відповідальністю «ЄВРО СМАРТ ПАУЕР», третя особа - Товариство з обмеженою відповідальністю «БРСМ - НАФТА», про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити певні дії на підставі ст. 175 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України).
       Постановляючи вказану ухвалу, суд виходив з того, що Миколаївська митниця не може виступати самостійною стороною спору в господарському судочинстві, адже не є самостійним суб`єктом господарювання та не має статусу юридичної особи, що  підтверджується записом в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань про відокремлений підрозділ, відтак, не наділений цивільною правоздатністю і дієздатністю та не може бути самостійною стороною у судовому процесі.
        Не погоджуючись із прийнятою ухвалою, Державна митна служба України в особі Миколаївської митниці  звернулась до Південно-західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу Господарського суду Миколаївської області від 09.01.2022, справу № 915/2/23 направити на розгляд суду першої інстанції.
          Позивач не згоден з винесеною оскаржуваною ухвалою суду першої інстанції, зокрема, в обґрунтування наведеної узагальненої правової позиції викладеної у апеляційній скарзі, позивач вказує на те, що виходячи із змісту Положення про Миколаївську митницю, затвердженого Наказом Державної митної служби №460 «Про затвердження положень про територіальні органи Держмитслужби» від 29.10.2020р., Миколаївська митниця, в зоні своєї діяльності та в рамках делегованих повноважень Держмитслужби може володіти, користуватись і розпоряджатись майном, закріпленим за нею Держмитслужбою, проводити публічні закупівлі та укладати договори, звертатись до суду у випадках, передбачених законодавством та представляти свої інтереси у всіх судах України, набуваючи при цьому всіх прав та обов`язків сторін по справі.
          На думку скаржника,  відмовляючи у відкритті провадження у справі, суд першої інстанції безпідставно послався на неможливість Миколаївської митниці виступати самостійною стороною в господарському судочинстві, оскільки вказане право чітко передбачено Положенням про Миколаївську митницю, затвердженого Наказом Державної митної служби України від 29.10.2020р. №489.
          Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 06.03.2023 року клопотання Державної митної служби України в особі Миколаївської митниці   про поновлення строку на апеляційне оскарження  задоволено;  поновлено Державній митній службі України в особі Миколаївської митниці строк на апеляційне оскарження; відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Державної митної служби України в особі Миколаївської митниці  на ухвалу Господарського суду Миколаївської області від „09" січня 2023 про відмову у відкритті провадження у справі № 915/2/23; призначено розгляд апеляційної скарги Державної митної служби України в особі Миколаївської митниці   до розгляду на 06  квітня 2023 року о 10:00 год.
           13.03.2023р. від представника  Миколаївської митниці - Романа Бора надійшла заява про проведення судового засідання в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів та системи відеоконференцзв`язку «EasyCon» (e-mail: ІНФОРМАЦІЯ_1, НОМЕР_1 ).
         Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 30.03.2023 заяву представника  Миколаївської митниці - Романа Бора про проведення судового засідання, призначеного на 06 квітня 2023р. о 10:00,  в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду  задоволено; судове засідання ухвалено провести в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду за допомогою комплексу технічних засобів та програмного забезпечення «EasyCon».
          Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 18.04.2023 продовжено  розгляд апеляційної скарги Державної митної служби України в особі Миколаївської митниці  на ухвалу Господарського суду Миколаївської області від „09" січня 2023 про відмову у відкритті провадження у справі № 915/2/23 на розумний строк;  призначено апеляційну скаргу Державної митної служби України в особі Миколаївської митниці на 04 травня 2023 року о 10:00 год.; заяву Державної митної служби України в особі Миколаївської митниці про проведення судового засідання у справі №915/2/23 в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду задоволено; ухвалено провести судове засідання у справі №915/2/23, призначене на 04.05.2023 року о 10:00 год. за допомогою комплексу технічних засобів та програмного забезпечення "EasyCon".
В судовому засіданні в режимі відеоконфернції 04.05.2022 представник позивача просив задовольнити апеляційну скаргу.
Представники відповідачів в судове засідання не з`явився. Про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.
Згідно із нормами ч. 12 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Відповідно до положень п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Також, відповідно до рішень Європейського суду з прав людини, що набули статусу остаточного, зокрема "Іззетов проти України", "Пискал проти України", "Майстер проти України", "Субот проти України", "Крюков проти України", "Крат проти України", "Сокор проти України", "Кобченко проти України", "Шульга проти України", "Лагун проти України", "Буряк проти України", "ТОВ "ФПК "ГРОСС" проти України", "Гержик проти України" суду потрібно дотримуватись розумного строку для судового провадження.
Вказане узгоджується з рішенням Європейського суду з прав людини від 08 листопада 2005 року у справі «Смірнов проти України», відповідно до якого в силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції.
Розумним, зокрема, вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту.
В своїх рішеннях Європейський суд також наголошує, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.
Оскільки судом апеляційної інстанції створено всі необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства, вжито заходи для належного повідомлення сторін про час та місце розгляду справи, враховуючи, що участь в засіданні суду є правом, а не обов`язком сторін, явка учасників судового процесу ухвалою суду не визнана обов`язковою, строк розгляду апеляційної скарги закінчився, а затягування строку розгляду скарги в даному випадку може призвести до порушення прав особи, яка з`явилася до суду апеляційної інстанції, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу за відсутності представників відповідачів.
Відповідно до приписів ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, судова колегія дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Відповідно до статей 55, 124 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір.
Виходячи із принципу гарантування Конституцією України судового захисту конституційних прав і свобод, судова діяльність має бути спрямована на захист цих прав і свобод від будь-яких посягань шляхом забезпечення своєчасного та якісного розгляду конкретних справ.
Відповідно до ст. 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Кожному гарантується захист його прав, свобод та інтересів у розумні строки незалежним, безстороннім і справедливим судом, утвореним відповідно до закону (ч. 1 ст. 7 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).
При цьому, ч. 1 ст. 8 названого Закону передбачено, що ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в суді, до юрисдикції якого вона віднесена процесуальним законом.
Таким чином, право на розгляд справи означає право особи звернутися до суду та право на те, що його справа буде розглянута та вирішена судом, до підсудності якого вона віднесена. Особі має бути забезпечена можливість реалізувати вказані права без будь-яких перепон чи ускладнень. Здатність особи безперешкодно отримати судовий захист є змістом поняття доступу до правосуддя.
Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 09.07.2002 № 15-рп/2002 у справі № 1-2/2002, положення частини другої статті 124 Конституції України щодо поширення юрисдикції судів на всі правовідносини, що виникають у державі, в аспекті конституційного звернення необхідно розуміти так, що право особи (громадянина України, іноземця, особи без громадянства, юридичної особи) на звернення до суду за вирішенням спору не може бути обмежене законом, іншими нормативно-правовими актами.
При цьому, колегія суддів зазначає, що враховуючи положення ч. 1  ст. 9 Конституції України  та беручи до уваги ратифікацію  Законом України від 17.07.1997 N475/97-ВР  Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод  1950 року і Першого протоколу та протоколів N 2,4,7,11 до Конвенції та прийняття  Закону України від 23.02.2006 «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди також повинні застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 року) та рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.
Так, у рішенні Європейського суду з прав людини від 18.11.2010 у справі «Мушта проти України» визначено, що право на суд, одним з аспектів якого є право на доступ до суду, не є абсолютним, воно за своїм змістом може підлягати обмеженням, особливо щодо умов прийнятності скарги на рішення. Однак такі обмеження не можуть обмежувати реалізацію цього права у такий спосіб або до такої міри, щоб саму суть права було порушено. Ці обмеження повинні переслідувати легітимну мету, та має бути розумний ступінь пропорційності між використаними засобами та поставленими цілями.
Суд апеляційної інстанції звертає увагу, що згідно з частиною 1 статті 2 ГПК України гарантується право на звернення до господарського суду саме в установленому цим Кодексом порядку.
Частиною 1 статті 45 ГПК України передбачено, що  сторонами в судовому процесі - позивачами і відповідачами - можуть бути особи, зазначені у статті 4 цього Кодексу.
За приписами частини 2 статті 4 ГПК юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.
Статтею 80 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) встановлено, що юридичною особою є організація, створена і зареєстрована у встановленому законом порядку. Юридична особа наділяється цивільною правоздатністю і дієздатністю, може бути позивачем та відповідачем у суді.
У ч. 4 ст. 91 ЦК України закріплено, що цивільна правоздатність юридичної особи виникає з моменту її створення і припиняється з дня внесення до єдиного державного реєстру запису про її припинення.
Згідно з ч. 1 ст. 92 ЦК України юридична особа набуває цивільних прав та обов`язків і здійснює їх через свої органи, які діють відповідно до установчих документів та закону.
Відповідно до ст. 95 ЦК України філією є відокремлений підрозділ юридичної особи, що розташований поза її місцезнаходженням та здійснює всі або частину її функцій. Представництвом є відокремлений підрозділ юридичної особи, що розташований поза її місцезнаходженням та здійснює представництво і захист інтересів юридичної особи.  Філії та представництва не є юридичними особами. Вони наділяються майном юридичної особи, що їх створила, і діють на підставі затвердженого нею положення. Відомості про філії та представництва юридичної особи включаються до єдиного державного реєстру.
За змістом вищенаведених норм, юридичні особи для здійснення своїх функцій мають право створювати філії та представництва, які не є юридичними особами. Коло повноважень відокремленого підрозділу юридичної особи стосовно здійснення у господарському суді повноваження сторони у справі від імені цієї особи визначається установчими документами останньої та/або положенням про відокремлений підрозділ, яке затверджено юридичною особою.
18.12.2018 року Кабінетом Міністрів України прийнято Постанову № 1200 "Про утворення Державної податкової служби України та Державної митної служби України", відповідно до якої утворено Державну податкову службу України та Державну митну службу України, реорганізувавши Державну фіскальну службу шляхом поділу. Згідно із постановою, Державна податкова служба та Державна митна служба є правонаступниками майна, прав та обов`язків реорганізованої Державної фіскальної служби у відповідних сферах діяльності.
Відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України № 858 від 02.10.2019 року утворено як юридичні особи публічного права територіальні органи Державної митної служби за переліком згідно з додатком 1, зокрема утворено Київську митницю Держмитслужби шляхом реорганізації Житомирської митниці ДФС, Київської митниці ДФС, Київської міської митниці ДФС, Черкаської митниці ДФС.
Встановлено, що територіальні органи Державної фіскальної служби, які реорганізуються, продовжують здійснювати свої повноваження до передачі таких повноважень територіальним органам Державної митної служби.
Розпорядженням від 04.12.2019 року № 1217-р "Питання Державної митної служби" погоджена пропозиція Міністерства фінансів щодо можливості забезпечення здійснення з 8 грудня 2019 р. Державною митною службою покладених на неї постановою Кабінету Міністрів України від 6 березня 2019 року № 227 "Про затвердження положень про Державну податкову службу України та Державну митну службу України" (Офіційний вісник України, 2019 р., № 26, ст. 900) функцій і повноважень Державної фіскальної служби, що припиняється, з реалізації державної митної політики, державної політики у сфері боротьби з правопорушеннями під час застосування законодавства з питань державної митної справи.
У подальшому,  Наказом Держмитслужби від 19.10.2020 року №460 «Про утворення територіальних органів Державної митної служби України як відокремлених підрозділів» утворено територіальні підрозділи як відокремлені підрозділи Державної митної служби України».
           29.10.2020 р. Наказом Держмитслужби від 20.10.2020 року №460 «Про затвердження положень про територіальні органи Держмитслужби» затверджено відповідне положення про Миколаївську митницю.
          Відповідно до положення Миколаївська митниця є митним органом, який у зоні своєї діяльності безпосередньо здійснює митну справу, забезпечує виконання завдань покладених на митні органи, а також реалізацію делегованих повноважень Державної митної  служби. Зоною діяльності Миколаївської митниці є територія Миколаївської області.
          Згідно з наказом Державної митної служби України від 30.06.2021 року №472 «Про початок здійснення митницями як відокремленими підрозділами Державної митної служби України покладених на них функцій і повноважень з реалізації державної митної політики, державної політики у сфері боротьби з правопорушеннями під час застосування законодавства з питань митної справи» митницями як відокремленими підрозділами Державної митної служби України з 00 год. 00 хв. 01.07.2021 розпочато здійснення функцій і повноважень з реалізації державної митної політики, державної політики у сфері боротьби з правопорушеннями під час застосування законодавства з питань митної справи.
         Таким чином, Миколаївська митниця, як відокремлений підрозділ Державної митної служби України розпочала свою діяльність з 01.07.2021 року. 
         Як вбачається з матеріалів справи, з даним позовом до суду звернулась саме Миколаївська митниця (ідентифікаційний код -  44017652), яка згідно відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань є відокремленим підрозділом юридичної особи - Державної митної служби України (ідентифікаційний код 43115923).
          Слід зазначити, що коло повноважень відокремленого підрозділу юридичної особи стосовно здійснення у господарському суді повноваження сторони у справі від імені цієї особи визначається установчими документами останньої, положенням про відокремлений підрозділ, яке затверджено юридичною особою, або довіреністю, виданою нею ж у встановленому порядку керівникові цього підрозділу. При цьому слід мати на увазі, що стороною у справі є юридична особа, від імені якої діє відокремлений підрозділ, і рішення приймається саме стосовно підприємства чи організації - юридичної особи, але в особі її відокремленого підрозділу.
          Необхідно також враховувати, що саме лише зазначення в установчих документах чи положенні про наявність у відокремленого підрозділу права представляти юридичну особу в суді (господарському суді) не свідчить про надання такому підрозділові відповідних повноважень та визначення їх кола.
Також згідно з ч.ч. 2-3 ст. 21-1 Закону України "Про центральні органи виконавчої влади" територіальні органи центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну митну політику, та центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, визначені частиною першою цієї статті, утворюються без статусу юридичної особи та є органами державної влади, можуть мати окремий баланс, рахунки в органах, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів, печатку та бланк зі своїм найменуванням та із зображенням Державного Герба України. Положення про такий територіальний орган затверджуються керівником відповідного Центрального органу виконавчої влади за погодженням з міністром, який спрямовує та координує діяльність відповідного центрального органу виконавчої влади.
Крім того, колегія суддів звертає увагу, що господарські суди мають юрисдикцію щодо розгляду справ у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інших справ у визначених законом випадках (ч. 1 ст. 20 Господарського процесуального кодексу України), проте юрисдикція обмежується суб`єктним складом, адже відокремлений структурний підрозділ без статусу юридичної особи не може бути учасником провадження у господарському спорі відповідної категорії.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 175 Господарського процесуального кодексу України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду за правилами господарського судочинства.
На переконання суду апеляційної інстанції, Господарський суд Миколаївської області, на підставі оцінки доданих до позову документів, дійшов вірного висновку, що цей позов поданий відокремленим підрозділом, який в силу приписів ст. ст. 4, 45 Господарського процесуального кодексу України не може бути стороною в господарському процесі, а тому правомірно відмовив у відкритті провадження на підставі п. 1 ч. 1 ст. 175 Господарського процесуального кодексу України.
З огляду на вищенаведені законодавчі приписи, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про наявність встановленої п. 1 ч. 1 ст. 175 Господарського процесуального кодексу України підстави для відмови у відкритті провадження у справі за позовом Миколаївської митниці до Товариства з обмеженою відповідальністю «ТРАСТОІЛ», Товариства з обмеженою відповідальністю «ЄВРО СМАРТ ПАУЕР», третя особа - Товариство з обмеженою відповідальністю «БРСМ - НАФТА» про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити певні дії.
Підсумовуючи вищевикладене, доводи апеляційної скарги не можуть бути підставами для скасування ухвали місцевого господарського суду, оскільки вони не підтверджуються матеріалами справи та ґрунтуються на неправильному тлумаченні скаржником норм процесуального права, що в сукупності виключає можливість задоволення апеляційної скарги позивача.
Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у рішенні суду, питання вичерпності висновків господарського суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції ураховує, що Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі "Серявін та інші проти України" зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі - Конвенція) зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. У справі "Трофимчук проти України" Європейський суд з прав людини також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не можна розуміти як вимогу детально відповідати на кожен довід. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у контексті конкретних обставин справи.
Відповідно до ст. 276 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
За викладених обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно встановив суттєві для справи обставини, правильно застосував до них належні норми процесуального права, а тому ухвала місцевого господарського суду є законною та обґрунтованою.
Таким чином, судова колегія вважає, що підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування або зміни оскарженого у даній справі судового рішення не вбачається.
У зв`язку з відмовою в задоволенні апеляційної скарги, відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за її подання і розгляд покладаються на скаржника.

Керуючись статтями 129, 269, 270, 275, 276, 281-284
Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

1. Апеляційну скаргу Державної митної служби України в особі Миколаївської митниці  залишити без задоволення.
2. Ухвалу Господарського суду Миколаївської області від 09.01.2023 року у справі №915/2/23 - залишити без змін.
Відповідно до ст.284 ГПК України постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку протягом 20 днів, які обчислюються у відповідності до ст.288 ГПК України.

Повний текст постанови
складено 09.05.2023 року

Головуючий суддя                                                                       С.І. Колоколов

Суддя                                                                                                    Г.П. Разюк

             Суддя                                                                                                         Я.Ф. Савицький