ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 620/7457/22                                                                                     Суддя першої інстанції: Заяць О.В.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

  22 травня 2023 року                                                                                   м. Київ
                    
          Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:
          судді-доповідача                       - Горяйнова  А.М.,
          суддів                                            - Кучми А.Ю. та Файдюка В.В.,  
розглянувши в порядку письмового провадження у м. Києві апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 19 грудня 2022 року, яке ухвалене в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження), у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області та Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИЛА:

У жовтні 2022 року ОСОБА_1 звернулася до суду з адміністративним позовом, в якому просила:
-                     визнати протиправним рішення про відмову в призначенні пенсії від 07 жовтня 2022 року № 253450002476 щодо відмови у призначенні пенсії за вислугу років;
-                     зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області призначити пенсію за вислугу років згідно п. «е» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» з 03 жовтня 2022 року.
Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 19 грудня 2022 року вказаний адміністративний позов задоволено.
Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням, Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нову постанову про відмову в задоволенні позову. Свої вимоги обґрунтовує тим, що суд першої інстанції неправильно застосував норми матеріального і процесуального права. Скаржник вказує на те, що для виникнення права на пенсію за вислугу років відповідно до п. «е» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» необхідно мати спеціальний стаж роботи: 26 років 6 місяців, в той час спеціальний стаж роботи позивача становить 23 роки 6 місяців 2 дні. 
Відзив на апеляційну скаргу від позивача не надходив, що не перешкоджає апеляційному розгляду справи. 
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України справа розглядається в порядку письмового провадження за наявними у ній матеріалами. 
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області задовольнити, рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 19 грудня 2022 року - скасувати та відмовити в задоволенні адміністративного позову, виходячи з такого.
Згідно зі ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Судом встановлено і сторонами справи не заперечується, що в періоди з 15 серпня 1990 року до 15 квітня 1991 року та з 12 грудня 1994 року до 30 вересня 2022 року ОСОБА_1 працювала вихователем в дошкільних навчальних закладах. 
Позивач звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області із заявою від 03 жовтня 2022 року про призначення пенсії за вислугу років відповідно до п. «е» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення».
За принципом екстериторіальності вказану заяву передано на вирішення до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, яке прийняло рішення від 07 жовтня 2022 року № 253450002476 про відмову у призначенні пенсії ОСОБА_1 . 
Вказане рішення обґрунтоване тим, що спеціальний стаж позивача станом на 11 жовтня 2017 року становив лише 23 роки 06 місяців 02 дні, а необхідний стаж  дорівнює 26 років 06 місяців.
Не погоджуючись з таким рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, ОСОБА_1 звернулася до суду із адміністративним позовом. 
Приймаючи рішення про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка працівника. На час звернення позивача  із заявою про призначення пенсії за вислугу років за п. «е» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» передбачено, що право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення при наявності спеціального стажу роботи від 25 до 30 років за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, незалежно від віку. Відповідно до записів у трудовій книжці та згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 04 листопада 1993 року № 909 на момент звернення за призначенням пенсії спеціальний стаж позивача складає понад 28 років з необхідних 25 років та є достатнім для призначення пенсії за вислугу років відповідно до п. «е» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення».
Колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції щодо наявності підстав для задоволення адміністративного позову, адже він не знайшов свого підтвердження під час апеляційного розгляду справи.
Першочергово колегія суддів вважає необхідним визначитися із стажем роботи, який є необхідним для набуття права на пенсію за вислугу років. 
Відповідно до п. «е» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» у редакції, що діяла на час прийняття цього Закону - 05 листопада 1991 року, право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення при наявності спеціального стажу роботи від 25 до 30 років за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, незалежно від віку.
Постановою Кабінету Міністрів України від 04 листопада 1993 року № 909 було затверджено перелік закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, а також визначено, що пенсію за вислугу років працівникам освіти, охорони здоров`я і соціального захисту призначаються при наявності спеціального стажу роботи не менше 25 років.
Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02 березня 2015 року № 213-VIII, зокрема, підвищено спеціальний стаж, необхідний для виходу на пенсію, а Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 24 грудня 2015 року № 911-VIII встановлено як додаткову умову для призначення пенсії за вислугу років - досягнення віку 55 років для осіб, зазначених у п. «е» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення».
З урахуванням зазначених змін положення п. «е» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» передбачали, що право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення після досягнення 55 років і за наявності спеціального стажу роботи за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, зокрема, станом на 1 квітня 2015 року - не менше 25 років та після цієї дати: з 1 квітня 2015 року по 31 березня 2016 року - не менше 25 років 6 місяців; з 1 квітня 2016 року по 31 березня 2017 року - не менше 26 років; з 1 квітня 2017 року по 31 березня 2018 року - не менше 26 років 6 місяців.
Відповідні зміни в частині визначення стажу роботи, який дає право на пенсію за вислугу років, були внесені до абз. 2 постановляючої частини постанови Кабінету Міністрів України від 04 листопада 1993 року № 909 шляхом прийняття постанови Кабінету Міністрів України від 29 липня 2015 року № 529 «Про внесення змін до деяких постанов Кабінету Міністрів України».
Рішенням Конституційного Суду України від 04 червня 2019 № 2-р/2019 визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення п. «а» ст. 54, ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» зі змінами, внесеними законами України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення», «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України». 
Таким чином, з 04 червня 2018 року відновлено дію п. «е» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» у редакції, яка передбачає, що право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення при наявності спеціального стажу роботи від 25 до 30 років за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, незалежно від віку.
Після прийняття рішення Конституційного Суду України від 04 червня 2019 № 2-р/2019 зміни до абз. 2 постановляючої частини постанови Кабінету Міністрів України від 04 листопада 1993 року № 909 з метою його приведення у відповідність до п. «е» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» не вносились. 
Однак, враховуючи, що зміни до цієї постанови були внесені саме з метою приведення її у відповідність до п. «е» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що до спірних правовідносин слід застосовувати абз. 2 постанови Кабінету Міністрів України від 04 листопада 1993 року № 909 у редакції, яка передбачає, що пенсії за вислугу років працівникам освіти, охорони здоров`я і соціального захисту призначаються при наявності спеціального стажу роботи не менше 25 років.
Щодо співвідношення Закону України «Про пенсійне забезпечення» та Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», який набув чинності 01 січня 2004 року колегія суддів вважає необхідним зазначити наступне. 
Відповідно до п. 16 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» до приведення законодавства України у відповідність із цим Законом закони України та інші нормативно-правові акти застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону. Положення Закону України «Про пенсійне забезпечення» застосовуються в частині визначення права на пенсію за вислугу років для осіб, які на день набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» мають вислугу років та стаж, необхідні для призначення такої пенсії. 
Згідно з п. 21 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» особам, які на день набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» мають вислугу років та стаж, необхідний для призначення пенсії за вислугу років, передбачений статтями 52, 54 та 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», пенсія за вислугу років призначається за їхнім зверненням з дотриманням умов, передбачених Законом України «Про пенсійне забезпечення».
У свою чергу Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» набрав чинності 11 жовтня 2017 року. 
Зазначені норми права у своїй сукупності вказують на те, що для призначення пенсії за вислугу років відповідно до п. «е» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» ОСОБА_1 станом на 11 жовтня 2017 року необхідно мати спеціальний стаж роботи не менше 25 років.
Такий висновок суду апеляційної інстанції відповідає правовій позиції Верховного Суду, що викладена в постанові від 27 липня 2022 року у справі № 440/1286/20. 
Верховний Суд зазначив, що враховуючи положення п. 21 та п. 16 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» пенсія за вислугу років згідно положень п. «е»  ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» може бути призначена особам, які мають стаж, необхідний для її призначення, станом на 11 жовтня 2017 року.
Перевіряючи наявність у позивача зазначеного стажу роботи, колегія суддів враховує, що Головним управлінням Пенсійного фонду України в Одеській області підтверджено наявність вислуги років (спеціального стажу роботи) станом на 10 листопада 2017 року - 23 роки 6 місяців 2 дні. 
У свою чергу позивач, звертаючись до суду з адміністративним позовом, не заперечувала правильності обчислення спеціального стажу роботи станом на 11 жовтня 2017 року. 
Позовні вимоги ОСОБА_1 ґрунтуються на тому, що на час звернення за призначення пенсії - 03 жовтня 2022 року спеціальний стаж її роботи становить понад 28 років. 
Разом з тим, як вже зазначалося, для вирішення питання про наявність підстав для призначення пенсії за п. «е» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» правове значення має спеціальний стаж станом саме на 11 жовтня 2017 року, а не на день звернення за призначенням пенсії. 
Колегія суддів наголошує на тому, що відповідно до п. 21 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» для призначення пенсії за вислугу років на умовах, визначених Законом України «Про пенсійне забезпечення», позивачу необхідно мати вислугу років не менше 25 років саме станом на 11 жовтня 2017 року.
У свою чергу період роботи вихователем в Семенівському закладі дошкільної освіти (ясла-садок) № 6 «Сонечко» комбінованого типу Семенівської міської ради Чернігівської області з 11 жовтня 2017 року до 30 вересня 2022 року не впливає на можливість призначення позивачу пенсії за вислугу років, адже набутий вже після набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій».
Зазначені обставини у своїй сукупності вказують на те, що адміністративний позов ОСОБА_1 є необґрунтованим та був задоволений судом першої інстанції внаслідок неправильного застосування норм матеріального права.
Положеннями ч. 2 ст. 317 КАС України передбачено, що неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.
Під час ухвалення рішення від 19 грудня 2022 року суд першої інстанції не застосував п. 21 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», що призвело до неправильного вирішення справи. 
Отже, доводи апеляційної скарги Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області спростовують висновки суду, що викладені в рішенні від 19 грудня 2022 року та є підставою для його скасування. 
У зв`язку з цим колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області задовольнити, рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 19 грудня 2022 року - скасувати та відмовити в задоволенні адміністративного позову.
Керуючись ст.ст. 242, 238, 308, 311, 317, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, колегія суддів, -    
ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області - задовольнити.
Рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 19 грудня 2022 року - скасувати.
У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 - відмовити. 
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у випадках, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя-доповідач                                                                       А.М. Горяйнов                                                                 

Судді                                                                                            А.Ю. Кучма 

                                                                                                    В.В. Файдюк