КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
                   
Справа № 359/12266/21                             Головуючий у 1 інстанції: Журавський В.В.
Провадження № 22-ц/824/5974/2023            Доповідач: Шебуєва В.А.
 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
05 червня 2023 року                                                                         м. Київ
 
Київський апеляційний суд в складі колегії суддів:           
судді-доповідача                               Шебуєвої В.А., 
суддів                                          Крижанівської Г.В., Матвієнко Ю.О.,
 
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на додаткове рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 19 грудня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання права власності на частку у спільному майні подружжя,-
 
в с т а н о в и в:
 
В грудні 2021 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_1 про визнання права власності на частку у спільному майні подружжя. Зазначала, що 24 квітня 2015 року вона зареєструвала шлюб з ОСОБА_1 , від якого ІНФОРМАЦІЯ_1 у них народився син ОСОБА_3 . За час шлюбу вони з ОСОБА_1 набули у власність квартиру АДРЕСА_1 . В порядку поділу спільного майна подружжя ОСОБА_2 просила визнати за нею право власності на частку квартири АДРЕСА_1 .
Рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 26 жовтня 2022 року за  ОСОБА_2 в порядку поділу спільного майна подружжя визнано право власності на частину квартири АДРЕСА_1 . Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати на оплату судового збору у розмірі 5085,08 грн.
31 жовтня 2022 року ОСОБА_2 подала до суду заяву про ухвалення додаткового рішення суду, стягнення з ОСОБА_1 на її користь витрат на правничу допомогу в сумі 20 000,00 грн.
Додатковим рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 19 грудня 2022 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати, пов`язані з професійною правничою допомогою, у розмірі 20 000 гривень.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати додаткове рішення суду першої інстанції та відмовити у задоволенні заяви ОСОБА_2 про стягнення витрат на професійну правничу допомогу. Посилається на те, що ОСОБА_2 не надала суду доказів направлення на його адресу копії акта приймання-передачі наданих послуг від 11 серпня 2022 року відповідно до положень ч. 9 ст. 83 ЦПК України, що позбавило його можливості реалізувати своє право на подання клопотання про зменшення витрат на правничу допомогу. Відповідно, слід вважати, що позивачка не надала належних та допустимих доказів на підтвердження понесення нею витрат на правничу допомогу.
Відповідно до ч. 2 ст. 369 ЦПК України справа призначена до розгляду судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи за наявними в матеріалах справи документами.
Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення, колегія суддів дійшла  висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 26 жовтня 2022 року задоволений позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання права власності на частку у спільному майні подружжя. Визнано за ОСОБА_2 право власності на частину квартири АДРЕСА_1 . Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати на оплату судового збору у розмірі 5085,08 грн.
ОСОБА_2 подала до суду заяву про ухвалення додаткового рішення суду про стягнення із ОСОБА_1 витрат на правничу допомогу в сумі 20000,00 грн.
З`ясувавши обставини справи, дослідивши наявні у матеріалах справи докази, суд першої інстанції дійшов висновку про наявність підстав для задоволення заяви ОСОБА_2 . 
Колегія суддів не вбачає підстав для скасування вказаного додаткового рішення суду першої інстанції.
Згідно положень п. 3 ч. 1 ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо, зокрема,  судом не вирішено питання про судові витрати.
Відповідно до ст. 133 ЦПК Україна правнича допомога є складовою судових витрат.
Частинами 2-4 ст. 137 ЦПК України визначено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.
Для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Відповідно до ч.ч. 5, 6 ст. 137 ЦПК України у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Отже, розмір витрат на правничу допомогу визначається судом, виходячи з умов договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, проте, вказаний розмір може бути зменшений за клопотанням іншої сторони у разі, якщо такі витрати є неспівмірними із складністю справи, часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних, обсягом наданих послуг та ціною позову та (або) значенням справи для сторони.
При цьому відповідно до висновків Верховного Суду, викладених у постанові від 27 липня 2022 року у справі №686/28627/18, витрати на професійну правову допомогу можуть відшкодовуватись незалежно від того, оплачені вони стороною до моменту заявлення вимоги про їх відшкодування, чи будуть оплачені лише в майбутньому.
Як вбачається із матеріалів справи, надання правничої допомоги ОСОБА_2  у суді першої інстанції здійснювалося адвокатом Ваком В.І.
На підтвердження права  на відшкодування витрат на правничу допомогу ОСОБА_2 надала укладений з адвокатом Ваком В.І. договір про надання правової допомоги №10/08-22 від 10 серпня 2022 року, ордер про надання правничої (правової) допомоги серії АА №1227866, копію акту приймання-передачі наданих послуг до договору про надання правової допомоги від 11 серпня 2022 року та рахунку-фактури №01 від 11 серпня 2022 року. Відповідно до вказаних документів загальна вартість витрат на правничу допомогу становить 20 000,00 грн. Надання правничої допомоги позивачці адвокатом Ваком В.І. підтверджується матеріалами справи.
Суд першої інстанції дійшов законного та обґрунтованого висновку про наявність підстав для задоволення заяви ОСОБА_2 про стягнення із ОСОБА_1 витрат на правничу допомогу в сумі 20 000,00 грн.
Колегія суддів відхиляє посилання апелянта ОСОБА_1 на те, що  ОСОБА_2 не  надсилала на його адресу копії акта приймання-передачі наданих адвокатом послуг від 11 серпня 2022 року відповідно до положень ч. 9 ст. 83 ЦПК України. Апелянт  зазначив, що це позбавило його можливості реалізувати право на подання заперечень щодо заяви ОСОБА_2 . Проте з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 був обізнаний зі змістом заяви ОСОБА_2 та 05 грудня 2022 року подав клопотання про залишення заяви про ухвалення додаткового рішення без розгляду, в якій навів свої заперечення щодо вимог про відшкодування витрат на правничу допомогу.
Доводів щодо розміру витрат на правничу допомогу, їх співмірність ОСОБА_1 в апеляційній скарзі не навів.
Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції.
Враховуючи викладене, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а додаткове рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 19 грудня 2022 року без змін.
 
Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, суд, -
 
п о с т а н о в и в:
 
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 залишити без задоволення, а додаткове рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 19 грудня 2022 року без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає. 

Суддя-доповідач                                                               Шебуєва В.А.
 
         Судді                                                                         Крижанівська Г.В.
 
                                                                                            Матвієнко Ю.О.