справа № 372/205/22                                            головуючий у суді І інстанції Потабенко Л.В.
провадження № 22-ц/824/6110/2023            суддя-доповідач у суді ІІ інстанції Фінагеєв В.О.

П О С Т А Н О В А
Іменем України
19 квітня 2023 року                                                                                       м. Київ
Київський апеляційний суд 
у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
 
Головуючого судді Фінагеєва В.О., 
суддів Кашперської Т.Ц., Яворського М.А.,
  за участю секретаря Лобоцької В.П.,
 
розглянувши в судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Обухівського районного суду Київської області від 29 листопада 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Альфа-Банк», третя особа - приватний нотаріус Бучанського районного нотаріального округу Київської області Селіверстов Владислав Олегович, про визнання протиправним та скасування запису про право власності,-
 
В С Т А Н О В И В:
 
У грудні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом та просив визнати протиправним та скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 61708469 від 19 листопада 2021 року, прийняте приватним нотаріусом Бучанського районного нотаріального округу Київської області Селіверстовим В.О. та припинити право власності АТ «Альфа-Банк» на квартиру АДРЕСА_1 .    
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 03 листопада 2006 року позивачем було придбано квартиру АДРЕСА_1 . В цей же день, між ним та відповідачем АКБ «Укрсоцбанк» було укладено іпотечний договір № 04/І-550, в якості забезпечення виконання зобов`язання за договором кредиту № 384/141/06-м. У вказаній квартирі зареєстровані та проживають позивач, його дружина та син, іншого житла вони не мають. В грудні 2021 року позивач дізнався з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, державного реєстру іпотек, єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, що його квартира була перереєстрована на нового власника - АТ «Альфа Банк», підставою для державної реєстрації був договір іпотеки № 9176 виданий 03 листопада 2006 року. Ні позивачем, ні членами його родини не було отримано жодного повідомлення від АТ «Альфа Банк» про передачу предмету іпотеки, не було вручено вимоги про усунення порушення основного зобов`язання, вважає, що рішення про державну реєстрацію права власності прийнято з порушенням норм чинного законодавства. Зокрема, реєстрація права власності за відповідачем була здійснена в порушення норм Закону України «Про іпотеку», право власності АТ «Альфа-Банк» було набуло в порядку звернення стягнення на нерухоме майно в період дії мораторію на примусове відчуження житла, реєстраційні дії щодо квартири вчинено з порушенням порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно за відсутності відповідного договору про задоволення вимог іпотекодержателя.
Рішенням Обухівського районного суду Київської області від 29 листопада 2022 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено. 
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду першої інстанції через неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального та процесуального права та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги. 
В обґрунтування доводів апеляційної скарги позивач посилається на аналогічні обставини, викладені у позовній заяві та вказує про те, що судом першої інстанції встановлено направлення відповідачем вимоги про усунення порушень умов кредитного договору, а не повідомлення про звернення стягнення на майно. За таких умов, як вказано в рішенні суду, не було дотримано вимог закону та іпотечного договору. Проте, і ця інформація є хибною. Інших підстав відмови в задоволенні позову в оскаржуваному рішенні суду не було. Як вбачається із Інформаційної довідки № 288252471 від 03 грудня 2021 року Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, підставою для державної реєстрації прав та їх обтяжень індексний номер 61708469 від 19 листопада 2021 року за АТ «Альфа-Банк» є договір іпотеки; засвідчені копії вимоги про усунення порушення основного зобов`язання з копіями поштових відправлень, які повернулися, серія та номер: 301, виданий 07 лютого 2020 року; засвідчені копії повторної вимоги про усунення порушення основного зобов`язання з копіями поштових відправлень, які повернулись, серія та номер: 3000, виданий 14 квітня 2020 року; довідка іпотекодержателя, що містить відомості про суму боргу за основним зобов`язанням, серія та номер: б/н, виданий 16 листопада 2021 року. Отже, із вказаного запису вбачається: по-перше, повідомлення про передачу предмету іпотеки взагалі не направлялося та не було підставою для здійснення такої реєстрації, що суперечить погодженому сторонами порядку позасудового врегулювання спору в договорі іпотеки; по-друге, вимога про усунення порушення основного зобов`язання не була вручена боржнику, що позбавило його можливості бути вчасно проінформованим про наявність заборгованості та можливості надати свої заперечення щодо неї або оспорити вимоги кредитора, що виключає можливість прийняття рішення про державну реєстрацію. Вказані обставини були проігноровані судом першої інстанції та таким обставинам взагалі не надано оцінки. Так, перереєстрація права власності за іпотекодержателем на підставі ст. 37 Закону України «Про іпотеку» за відсутності врученого іпотечного повідомлення є протиправною. Враховуючи зазначене, позивач вказує, що відповідачем було порушено його законні права як володільця майна, у зв`язку з чим, його право підлягає захисту шляхом визнання в судовому порядку дій державного реєстратора протиправними та скасування рішення державного реєстратора.
Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, апеляційний суд вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково, виходячи з наступного. 
Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтвердженими тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Судом встановлено, що 03 листопада 2006 року між ОСОБА_1 та АКБ «Укрсоцбанк» було укладено договір кредиту №384/141/06-м, предметом якого було отримання кредитних коштів в розмірі 47 250 доларів США на купівлю квартири. 
Відповідно до договору купівлі-продажу від 03 листопада 2006 року позивачем було придбано квартиру, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 .
03 листопада 2006 року між ОСОБА_1 та АКБ «Укрсоцбанк» було укладено договір іпотеки № 04/І-550 в якості забезпечення виконання зобов`язання за договором кредиту №384/141/06-м.
Відповідно до статті 4 вказаного договору іпотеки, звернення стягнення на предмет іпотеки відбувається на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса, шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання у порядку, встановленому ст.37 Закону України «Про іпотеку», а також права іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому ст.38 Закону України «Про іпотеку»      
Згідно п. 4.9 статті 4 вказаного договору іпотеки передача іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки для задоволення вимог, що випливають з основного зобов`язання може здійснюватись шляхом надіслання іпотекодавцю повідомлення про передачу предмету іпотеки у власність іпотекодержателя. Право власності на предмет іпотеки переходить до іпотекодержателя з моменту отримання іпотекодавцем такого повідомлення особисто або з моменту отримання такого повідомлення за останнім відомим іпотекодержателю місцем проживання іпотекодавця.
07 лютого 2020 року АТ «Укрсоцбанк», правонаступником якого є АТ «Альфа-Банк», направило ОСОБА_1 за двома адресами по місцю його проживання вимогу про усунення порушень умов кредитного договору, в якій просило погасити борг в сумі 89 886,74 доларів США.
14 квітня 2020 року АТ «Укрсоцбанк», правонаступником якого є АТ «Альфа-Банк», направило ОСОБА_1 за двома адресами по місцю його проживання вимогу про усунення порушень умов кредитного договору, в якій просило погасити борг в сумі 90 719,94 доларів США.
Відповідно до інформаційної довідки від 03 грудня 2021 року з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна вбачається, що приватний нотаріус Бучанського районного нотаріального округу Київської області Селівестров В.О. 16 листопада 2021 року на підставі договору іпотеки від 03 листопада 2006 року № 9176 прийняв рішення про державну реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_1 , за АТ «Альфа-Банк».
Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що звернення стягнення на предмет іпотеки з огляду на невиконання позичальником ОСОБА_1 своїх боргових зобов`язань, відбулось згідно з законом.  
Апеляційний суд частково не погоджується з висновками суду першої інстанції з наступних підстав.
Відповідно до пункту 2 частини першої статті 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - це вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.
У разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки (частина перша статті 33 Закону «Про іпотеку»).
Згідно з частинами першою та третьою статті 36 Закону «Про іпотеку» сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору.
Договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачати передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання у порядку, встановленому статтею 37 цього Закону.
Відповідно до частини 1 статті 37 Закону «Про іпотеку» іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання.
Рішення про реєстрацію права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки, може бути оскаржено іпотекодавцем у суді.
Відносини, пов`язані з державною реєстрацією прав на нерухоме майно та їх обтяжень, регулює Закон України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», згідно з частиною другою статті 18 якого порядок державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень встановлює Кабінет Міністрів України.
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначено, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.
Статтею 18 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначено порядок проведення державної реєстрації прав.
У частині першій статті 20 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»  передбачено, що заява на проведення реєстраційних дій та оригінали документів, необхідних для проведення таких дій, подаються заявником у паперовій або електронній формі у випадках, передбачених законодавством.
Відповідно до частини першої статті 35 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору.
Визначена у частині першій статті 35 Закону України «Про іпотеку» процедура подання іпотекодержателем вимоги про усунення порушення основного зобов`язання та (або) умов іпотечного договору передує прийняттю іпотекодержателем рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки у позасудовий спосіб на підставі договору (постанова Великої Палати Верховного Суду від 02 червня 2019 року у справі № 205/578/14-ц, провадження № 14-48цс19).
Відповідно до пункту 61 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року № 1127 (далі - Порядок), для державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, також подаються: копія письмової вимоги про усунення порушень, надісланої іпотекодержателем іпотекодавцеві та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця; документ, що підтверджує наявність факту завершення 30-денного строку з моменту отримання іпотекодавцем та боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги іпотекодержателя у разі, коли більш тривалий строк не зазначений у відповідній письмовій вимозі; заставна (якщо іпотечним договором передбачено її видачу).
В постанові Верховного Суду від 12 червня 2019 року у справі № 344/3627/16-ц (провадження № 61-21032св18) вказано, що «загальноприйнятим у світовій практиці є застосування щодо юридично-значимих повідомлень принципу «доставки (одержання)» повідомлень, якщо сторони прямо не передбачили застосування принципу «відправлення». Зокрема: (а) у підпункті 3 пункту I.-1:109 Принципів, визначень і модельних правил європейського приватного права вказано, що повідомлення вступає в силу у момент досягнення адресата, якщо з нього не слідує більш пізній момент вступу у силу; (б) згідно пунктів 2, 3 Принципів європейського контрактного права з урахуванням положень пунктів (4) та (5), будь-які повідомлення набирають чинності з моменту, коли вони отримані адресатом. Повідомлення вважається одержаним адресатом, коли його вручено йому за місцем його діяльності або за поштовою адресою, або, якщо він не має місця діяльності або поштової адреси, - за місцем його постійного проживання; (в) відповідно до пункту 4 статті 1 Конвенції УНІДРУА про міжнародний факторинг від 28 травня 1988 року письмове повідомлення може бути не підписане, але в ньому обов`язково повинна зазначатись особа, яка його зробила або від імені якої воно зроблене. «Письмове повідомлення» включає телеграми, телекси і будь-які інші види телекомунікаційних повідомлень, які можна відтворити у формі документа, але не обмежується ними. Письмове повідомлення вважається наданим, коли воно отримане адресатом. Підхід стосовно застосування принципу «доставки (одержання)» юридично-значимих повідомлень висловлений і в українській судовій практиці. У постанові Верховного Суду України від 13 квітня 2016 року у справі 6-2988цс15 вказано, що: «[…] розглядаючи питання про дотримання під час проведення торгів положень пункту 3.11 Тимчасового положення, суди мають установити, чи було письмово повідомлено, зокрема, боржника про дату, час, місце проведення прилюдних торгів та про стартову ціну, за якою майно пропонується до продажу. При цьому під письмовим повідомленням слід розуміти не тільки направлення відповідних відомостей зазначеним особам у письмовому вигляді, а й отримання цими особами необхідних відомостей. Отже, загальний зміст поняття «повідомлення» передбачає не тільки направлення відомостей, з якими особу слід ознайомити, а й отримання цією особою зазначених відомостей».
З матеріалів справи вбачається, що з метою звернення стягнення на предмет іпотеки 07 лютого 2020 року АТ «Укрсоцбанк», правонаступником якого є АТ «Альфа-Банк», направило ОСОБА_1 за двома адресами по місцю його проживання вимогу про усунення порушень умов кредитного договору, в якій просило погасити борг в сумі 89 886,74 доларів США. 14 квітня 2020 року АТ «Укрсоцбанк», правонаступником якого є АТ «Альфа-Банк», направило ОСОБА_1 за двома адресами по місцю його проживання вимогу про усунення порушень умов кредитного договору, в якій просило погасити борг в сумі 90 719,94 доларів США (а.с. 74-75).
Відповідно до п. 4.9. статті 4 договору іпотеки зазначено, що передача іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки для задоволення вимог, що випливають з основного зобов`язання може здійснюватись шляхом надіслання іпотекодавцю повідомлення про передачу предмету іпотеки у власність іпотекодержателя. Право власності на предмет іпотеки переходить до іпотекодержателя з моменту отримання іпотекодавцем такого повідомлення особисто або з моменту отримання такого повідомлення за останнім відомим іпотекодержателю місцем проживання іпотекодавця.
В даному випадку, оскільки відповідач обрав спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки саме шляхом набуття права власності на нього, підлягає застосуванню п. 4.9 договору, який передбачає, що таке право іпотекодержатель може набути виключно з моменту отримання повідомлення про передачу предмету іпотеки у власність іпотекодержателя.
Такого повідомлення банк позивачу не направив і останній його не отримував.
Також, матеріали справи не містять доказів отримання ОСОБА_1 повідомлень про звернення стягнення на предмет іпотеки. При цьому, в матеріалах справи містяться копії конвертів про повернення вказаних повідомлень з відміткою «за закінченням встановленого терміну зберігання», що у відповідності до договору іпотеки не є належним врученням повідомлення.
Заперечуючи проти задоволення позовних вимог, АТ «Альфа-Банк» вказувало про те, що згідно редакції підпункту 2 ч. 1 п. 61 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року №1127, яка діє з 26 лютого 2020 року, в якості доказів направлення такого повідомлення державному реєстратору можуть подаватися зокрема: засвідчені іпотекодержателем копії рекомендованих поштових відправлень або поштових відправлень з оголошеною цінністю (поштових конвертів), якими не менше ніж двічі з періодичністю не менше ніж один місяць надсилалася вимога, зазначена у підпункті 1 цього пункту, та які повернулися відправнику у зв`язку із відсутністю адресата або закінченням встановленого строку зберігання поштового відправлення.
Із зазначених підстав, відповідач вказував про те, що подвійне повідомлення, що повернулось за закінченням терміну зберігання є таким, що зроблено належно. А докази такого подвійного направлення повідомлення є підставою для вчинення реєстрації дії даного виду.
Натомість, зазначені доводи відповідача є необґрунтованими та не можуть бути прийняті апеляційним судом до уваги з наступних підстав.
Порядок державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень є підзаконним нормативним актом, який визначає умови, підстави та процедуру проведення відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, об`єкти незавершеного будівництва та їх обтяжень, перелік документів, необхідних для її проведення, права та обов`язки суб`єктів у сфері державної реєстрації прав, а також умови, підстави та процедуру взяття на облік безхазяйного нерухомого майна.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом`якшує або скасовує цивільну відповідальність особи.
Відповідно до ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.
Відтак, зміни внесені до п. 61 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року, які діють з 26 лютого 2020 року не поширюють свою дію на договори укладені до зазначеної дати, в тому числі і на договір іпотеки від 03 листопада 2006 року, а відтак не можуть застосуватись до умов зазначеного договору. 
Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що у зв`язку з порушенням відповідачем умов договору іпотеки,  в частині порядку звернення стягнення на предмет іпотеки, вимоги позивача підлягають частковому задоволенню в частині скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 19 листопада 2021 року, прийняте приватним нотаріусом Бучанського районного нотаріального округу Київської області Селіверстовим В.О.
Відповідно до пунктів 1, 2, 3 частини 3 ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, не підлягають скасуванню та/або вилученню. У разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, державний реєстратор чи посадова особа Міністерства юстиції України (у випадку, передбаченому підпунктом «а» пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону) проводить державну реєстрацію набуття, зміни чи припинення речових прав відповідно до цього Закону. Ухвалення судом рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав допускається виключно з одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав).
Верховний Суд у своїй постанові від 04 лютого 2021 року у справі № 207/3897/18-ц погодився з висновками судів першої та апеляційної інстанції про наявність підстав для скасування саме рішення про державну реєстрацію прав.
При цьому, вимоги щодо припинення права власності АТ «Альфа-Банк» на квартиру задоволенню не підлягають, оскільки в зазначеній частині вимог, позивачем обрано неналежний спосіб захисту, який не приведе до відновлення його порушених прав. 
В даному випадку, скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав та їх обтяжень має своїм наслідком поновлення права власності попереднього власника, право якого було припинене оскаржуваним рішенням державного реєстратора. 
Належними способами судового захисту порушених прав та інтересів особи є саме скасування рішення державного реєстратора щодо державної реєстрації прав, визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав (зазначені висновки викладені у постановах Верховного Суду від 03 серпня 2022 року у справі № 645/3067/19, від 17 серпня 2022 року № 450/441/19, від 22 серпня 2022 року у справі № 597/977/21).
Заперечуючи проти позовних вимог з підстав, наведених у поясненнях на позовну заяву, АТ «Альфа Банк» не довів дотримання встановленої законом процедури звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання.  
На зазначені обставини суд першої інстанції уваги не звернув та дійшов необґрунтованого висновку про відсутність підстав до задоволення позовних вимог в частині скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, що у відповідності до ст. 376 ЦПК України є підставою для скасування рішення суду та ухвалення нового рішення по суті вимог позивача.
На підставі викладеного та керуючись статтями 374, 376, 381, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд, -   
 
П О С Т А Н О В И В:
 
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 задовольнити частково.
Рішення Обухівського районного суду Київської області від 29 листопада 2022 рокускасувати та прийняти постанову.
Позовну заяву ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Альфа-Банк», третя особа - приватний нотаріус Бучанського районного нотаріального округу Київської області Селіверстов Владислав Олегович, про визнання протиправним та скасування запису про право власності задовольнити частково. 
Скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 61708469 від 19 листопада 2021 року, прийняте приватним нотаріусом Бучанського районного нотаріального округу Київської області Селіверстовим Владиславом Олеговичем.
У задоволенні решти позовних вимог відмовити.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.
          Повне судове рішення складено 21 квітня 2023 року.
 
Головуючий                                                                                Фінагеєв В.О.
 
Судді                                                                                              Кашперська Т.Ц.
 
Яворський М.А.