П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

___________________________________________________________________________________

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

25 травня 2023 р.	м.Одеса	Справа № 420/17624/22	
Головуючий в 1 інстанції: Попов В.Ф.
                                                                                          Дата і місце ухвалення 15.02.2023 р., м. Одеса
П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
Головуючого судді:     Бойка А.В.,
                         суддів:   Єщенка О.В.,
                                        Шевчук О.А.,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одесі апеляційну скаргу Головного управління ДПС в Одеській області  на рішення Одеського окружного адміністративного суду  від 15 лютого 2023 року по справі за позовом Головного управління ДПС в Одеській області до ОСОБА_1 , законного представника відповідача ОСОБА_2 про стягнення суми податкового боргу,

  В С Т А Н О В И В:
05.12.2022 року Головне управління ДПС в Одеській області звернулось до суду першої інстанції з адміністративним позовом до фізичної особи–платника податків ОСОБА_1 (законний представник відповідача – ОСОБА_2 ) про стягнення податкового боргу з податку доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування в сумі 15     874,90 грн.
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 15.02.2023 року у задоволенні позову відмолено.
Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, Головне управління ДПС в Одеській області подало апеляційну скаргу, в якій посилалось на невірне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, що призвело до неправильного вирішення спору.
В поданій апеляційній скарзі апелянт посилався на те, що у зв`язку з несплатою відповідачем заборгованості з податку доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування податковим органом було винесено податкову вимогу форми «Ф» №0109140-1304-1554 від 03.11.2021 року, яку було направлено платнику податків рекомендованим листом.
Апелянт зазначив, що згідно п.п.14.1.175 п.14.1 ст.14 Податкового кодексу України податковий борг - сума узгодженого грошового зобов`язання, не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, та непогашеної пені, нарахованої у порядку, визначеному цим Кодексом.
В свою чергу, в апеляційній скарзі вказано, що відповідно до інтегрованих карток платника податків ОСОБА_1 , р.н.о.к.п.п.: НОМЕР_1 з податку на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування станом на 17.03.2023 року наявний податковий борг у сумі 15 874,90 грн.
Контролюючий орган посилався на відсутність зарахування сплати з податку на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування у сумі 15 874,90 гривень, про яку стверджує відповідач.
Зазначені факти, на думку апелянта, не були враховані судом першої інстанції, чим було порушено норми матеріального права.
З огляду на викладене апелянт просив скасувати рішення Одеського окружного адміністративного суду від 15.02.2023 року та прийняти по справі нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги Головного управління ДПС в Одеській області.
Справу розглянуто судом апеляційної інстанції в порядку письмового провадження на підставі п.3 ч.1 ст.311 КАС України.
Заслухавши суддю-доповідача, переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне:
Відповідно до статті 67 Конституції України кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.
Згідно зі ст. 16 Податкового кодексу України платник податків зобов`язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.
Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно п.п.20.1.34 п.20.1 ст.20 Податкового кодексу України контролюючі органи мають право звертатися до суду щодо стягнення коштів платника податків, який має податковий борг, з рахунків у банках, що обслуговують такого платника податків, на суму податкового боргу або його частини.
Відповідно до підпункту 14.1.39 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України (далі - ПК України) грошове зобов`язання платника податків - сума коштів, яку платник податків повинен сплатити до відповідного бюджету як податкове зобов`язання та/або штрафну (фінансову) санкцію, що справляється з платника податків у зв`язку з порушенням ним вимог податкового законодавства та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також санкції за порушення законодавства у сфері зовнішньоекономічної діяльності.
Згідно п.п.14.1.175 п.14.1 ст.14 ПК України податковий борг - сума узгодженого грошового зобов`язання, не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, та непогашеної пені, нарахованої у порядку, визначеному цим Кодексом.
Пунктами 54.1 ПК України визначено, що крім випадків, передбачених податковим законодавством, платник податків самостійно обчислює суму податкового та/або грошового зобов`язання та/або пені, яку зазначає у податковій (митній) декларації або уточнюючому розрахунку, що подається контролюючому органу у строки, встановлені цим Кодексом. Така сума грошового зобов`язання та/або пені вважається узгодженою.
Відповідно до пункту 57.1 статті 57 Податкового кодексу України платник податків зобов`язаний самостійно сплатити суму податкового зобов`язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого цим Кодексом для подання податкової декларації, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Якщо граничний строк сплати податкового зобов`язання припадає на вихідний або святковий день, останнім днем сплати податкового зобов`язання вважається операційний день, що настає за вихідним або святковим днем.
В свою чергу, у разі не виконання платником податків обов`язку щодо своєчасної сплати узгодженої суми податкового зобов`язання контролюючий орган в силу компетенції, встановленої нормами ПК України, здійснює за платника податків і на користь держави заходи щодо погашення податкового боргу такого платника податків.
Відповідні заходи мають бути здійснені на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені законом, як того вимагає частина друга статті 19 Конституції України, якою встановлені критерії поведінки державного органу у сфері публічних відносин.
Пунктом 59.1 статті 59 ПК України встановлено, що у разі коли у платника податків виник податковий борг, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.
Податкова вимога може надсилатися (вручатися) контролюючим органом за місцем обліку платника податків, в якому обліковується податковий борг платника податків.
Податкова вимога не надсилається (не вручається), а заходи, спрямовані на погашення (стягнення) податкового боргу, не застосовуються, якщо загальна сума податкового боргу платника податків не перевищує ста вісімдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. У разі збільшення загальної суми податкового боргу до розміру, що перевищує сто вісімдесят неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, контролюючий орган надсилає (вручає) податкову вимогу такому платнику податків. Строк давності, визначений пунктом 102.4 статті 102 цього Кодексу для стягнення податкового боргу, у такому випадку розпочинається не раніше дня виникнення податкового боргу у сумі, що перевищує сто вісімдесят неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Пунктами 59.3 - 59.5 ПК України передбачено, що податкова вимога разом з детальним розрахунком суми податкового боргу надсилається не раніше першого робочого дня після закінчення граничного строку сплати суми грошового зобов`язання.
Податкова вимога повинна містити відомості про факт виникнення податкового боргу та права податкової застави, розмір податкового боргу, який забезпечується податковою заставою, обов`язок погасити податковий борг та можливі наслідки його непогашення в установлений строк, попередження про опис активів, які відповідно до законодавства можуть бути предметом податкової застави, а також про можливі дату та час проведення публічних торгів з їх продажу.
Податкова вимога надсилається (вручається) також платникам податків, які самостійно подали податкові декларації, але не погасили суми податкових зобов`язань у встановлені цим Кодексом строки, без попереднього надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.
У разі якщо у платника податків, якому надіслано (вручено) податкову вимогу, сума податкового боргу збільшується (зменшується), погашенню підлягає вся сума податкового боргу такого платника податку, що існує на день погашення.
У разі якщо після направлення (вручення) податкової вимоги сума податкового боргу змінилася, але податковий борг не був погашений в повному обсязі, податкова вимога додатково не надсилається (не вручається).
Пунктом 95.1 ПК України визначено, що контролюючий орган здійснює за платника податків і на користь держави заходи щодо погашення податкового боргу такого платника податків шляхом стягнення коштів, які перебувають у його власності, а в разі їх недостатності - шляхом продажу майна такого платника податків, яке перебуває у податковій заставі.
Відповідно до п. 95.2 ПК України, стягнення коштів та продаж майна платника податків провадяться не раніше ніж через 30 календарних днів з дня надіслання (вручення) такому платнику податкової вимоги.
Отже, Податковим кодексом України встановлена послідовність звернення до суду з вимогами щодо стягнення податкового боргу платника. Обов`язкові умови (обставини), наявність яких в своїй сукупності зумовлює виникнення у податкового органу права на звернення до суду із даним позовом, є: наявність у платника податків боргу зі сплати податків (зборів, обов`язкових платежів); сума заборгованості платника податків на момент звернення податкової служби до суду із позовом про її стягнення має бути узгодженою в установленому законодавством порядку, надсилання платнику податків вимоги про сплату боргу.
В даному випадку податковий борг відповідача виник у зв`язку із самостійним визначенням платником податків грошового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування згідно декларації про майновий стан і доходи № 40743 від 21.03.2019 року на загальну суму 15     874,90 грн.
З матеріалів справи вбачається, що 21.03.2019 року законним представником малолітньої ОСОБА_1 – ОСОБА_2 було подано від імені ОСОБА_1 до контролюючого органу податкову декларацію про майновий стан і доходи за 2018 рік, в якій визначено суму отриманого доходу та розмір податку на доходи фізичних осіб, який склав 15     874,90 грн. та розмір військового збору, який склав 4762,77 року.
Судом також встановлено, що відповідно до положень пункту 59.1 статті 59 ПК України, податковим органом було надіслано ОСОБА_1 податкову вимогу від 03.11.2021 року № 0109140-1304-1554 про сплату боргу на суму 15     874,90 грн.
Після несплати узгодженої суми податкового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб  контролюючий орган звернувся до суду з даним адміністративним позовом про стягнення з ОСОБА_1 податкового боргу.
Заперечуючи проти задоволення позовних вимог, представник малолітньої ОСОБА_1 – Журик Тетяна Володимирівна, вказувала на те, що нею, як матір`ю ОСОБА_1 , після подання податкової декларації про майновий стан і доходи за 2018 рік, було сплачено за доньку податок на доходи фізичних осіб у розмірі 15     874,90 грн., у підтвердження чого до суду надано квитанцію № 51 від 21.03.2019 року. Також ОСОБА_2 зазначила, що у той же день нею було сплачено і військовий збір у розмірі 4762,77 грн.
Однак, з невідомих їй причин сплачені грошові кошти в сумі 15     874,90 грн., незважаючи на вказання у призначенні платежу про сплату саме ОСОБА_1 податку на доходи фізичних осіб, не були зараховані контролюючим органом в рахунок погашення ОСОБА_1 податкового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб, а зараховані на її – ОСОБА_2 рахунок, як сплата єдиного соціального внеску самозайнятої особи (адвоката). 
Враховуючи ту обставину, що законним представником відповідача у строки, визначені Податковим кодексом України, була сплачена сума грошового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб, ОСОБА_2 посилається на відсутність підстав для задоволення позовних вимог контролюючого органу.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції посилався на те, що відповідачем повністю виконаний обов`язок щодо сплати податкових зобов`язань.
Колегія суддів погоджується з вказаним висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне:
З наданої представником відповідача квитанції про сплату податку на доходи фізичних осіб №51 від 21.03.2019 року вбачається, що ОСОБА_2 (мати малолітньої ОСОБА_3 ) на рахунок отримувача УДКСУ в Одеські області 21.03.2019 року сплатила 15 874,90 грн. У квитанції у графі «призначення платежу» вказано: «*;101; НОМЕР_2 ; податок на дох ф/о від ОСОБА_1 ІНН 3994105288, свід НОМЕР_3 ОСОБА_2 , АДРЕСА_1 ».
Згідно квитанції № 51 від 21.03.2019 року, ОСОБА_2 було сплачено грошові кошти в рахунок сплати податку на доходи фізичних осіб за ОСОБА_1 на рахунок отримувача: 33115341015009.
Відповідно до положень ст. 99 ПК України, грошові зобов`язання малолітніх/неповнолітніх осіб виконуються їх батьками (усиновителями), опікунами (піклувальниками) до набуття малолітніми/неповнолітніми особами цивільної дієздатності в повному обсязі.
Батьки (усиновителі) малолітніх/неповнолітніх і малолітні/неповнолітні у разі невиконання грошових зобов`язань малолітніх/неповнолітніх несуть солідарну майнову відповідальність за погашення грошових зобов`язань та/або податкового боргу.
Пунктом 95.5 ст. 95 ПК України передбачено, що батьки (усиновителі) та опікуни (піклувальники) малолітніх/неповнолітніх, опікуни недієздатних, особи, на яких покладено здійснення опіки над майном безвісно відсутніх (законні представники платників податків - фізичних осіб), повинні від імені відповідних фізичних осіб:
- подати за наявності підстав контролюючому органу заяву для реєстрації таких фізичних осіб у Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків та у випадках, передбачених цим Кодексом, іншу інформацію, необхідну для ведення зазначеного Державного реєстру;
- своєчасно подавати належним чином заповнені декларації про доходи та майно;
-у випадках, передбачених цим Кодексом, вести облік доходів і витрат;
- виконувати інші обов`язки, визначені цим Кодексом.
Згідно п. 99.6 ст. 99 ПК України, законні представники платників податків - фізичних осіб несуть відповідальність, передбачену цим Кодексом та іншими законами для платників податків, за невиконання обов`язків, зазначених у пункті 99.5 цієї статті.
Таким чином, за положеннями вказаної статті сплати податків за малолітніх дітей здійснюється їхніми батьками.
В даному випадку з наданої квитанції вбачається, що сплата податку на доходи фізичних осіб здійснена матір`ю малолітньої ОСОБА_1 і у призначенні платежу вказано всю необхідну інформацію для зарахування сплачених коштів саме в рахунок сплати від ОСОБА_1 вказаного податку, а саме, зазначено про сплату саме від ОСОБА_1 грошового зобов`язання, вказано номер ІНН ОСОБА_1 , та зазначено, що сплачується саме податок на доходи фізичних осіб.
При цьому, з наданої Головним управлінням ДПС в Одеській області відповіді на запит адвоката Ігоря Тонкошкура, діючого в інтересах ОСОБА_2 , від 02.02.2023 року № 2677/6/15-32-19-03-06, вбачається, що у період з 02.07.2018 року по 30.09.2019 року був дійсний наступний рахунок для сплати податку на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування – 33115341015009. 
Судом встановлено, що саме на вказаний рахунок ОСОБА_2 і було здійснено сплату податку на доходи фізичних осіб від ОСОБА_1 .
В свою чергу, ні в судовому засіданні суду першої інстанції, ні в апеляційній скарзі представник позивача не надав суду обґрунтування щодо причин не зарахування коштів, сплачених відповідачкою відповідно до квитанції №51 від 21.03.2019 року як виконання податкового обов`язку ОСОБА_1 .
Враховуючи встановлені судом обставини щодо фактичної сплати відповідачем у строки, встановлені Податковим кодексом України, суми податкового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб згідно поданої 21.03.2019 року декларації про майновий стан і доходи за 2018 рік,  колегія суддів суду апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції стосовно відсутності підстав для задоволення поданого Головним управлінням ДПС в Одеській області позову.
В поданій апеляційній скарзі контролюючий орган, в якості підстави для задоволення позовних вимог, посилався на наявність в інтегрованій картці платника податків ОСОБА_1 , р.н.о.к.п.п.: НОМЕР_1 станом на 17.03.2023 року податкового боргу з податку на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування у сумі 15 874,90 грн.
Вказані доводи, на думку колегії суддів, є необґрунтованими, з огляду на встановлений факт сплати відповідачем у повному обсязі  виниклих у неї податкових зобов`язань  з податку на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування.
Згідно ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Згідно ст. 316 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін.
Доводи апеляційної скарги правильність висновків суду першої інстанції не спростовують, та не свідчать про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права.
Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи та постановлено судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому, відповідно до ст. 316 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін.
Відповідно до приписів статті 139 КАС України, підстави для розподілу судових витрат відсутні.
Керуючись ст.ст. 308, 311, 315, 316, 321, 325, 327, 328 КАС України, суд апеляційної інстанції,
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу Головного управління ДПС в Одеській області залишити без задоволення, а рішення Одеського окружного адміністративного суду від 15 лютого 2023 року - без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, та не підлягає оскарженню, крім випадків, передбачених ч. 5 ст.328 КАС України.

Суддя-доповідач:                                                                        А.В. Бойко

Суддя:                                                                                         О.В. Єщенко  

Суддя:                                                                                        О.А. Шевчук