ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 524/1252/23  Номер провадження 22-ц/814/3217/23	Головуючий у 1-й інстанції Нестеренко С.Г.  Доповідач ап. інст. Абрамов П. С.	

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 квітня 2023 року 	м. Полтава	

Полтавський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:
Головуючого судді: Абрамова П.С.
Суддів: Пікуля В.П., Панченка О.О.,
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на ухвалу Автозаводського районного суду м. Кременчука від 13 березня 2023 року
у справі за позовом ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до російської федерації, як держави в особі посольства російської федерації в Україні, про встановлення юридичного факту вимушеного переселення та стягнення моральної шкоди
УСТАНОВИВ:
короткого змісту позовних вимог і рішення суду першої інстанції;
Ухвалою Автозаводського районного суду м. Кременчука від 13 березня 2023 року позовну заяву ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до російської федерації, як держави в особі посольства російської федерації в Україні, про встановлення юридичного факту вимушеного переселення та стягнення моральної шкоди – визнано неподаною та повернуто позивачам.
короткого змісту вимог апеляційної скарги; узагальнених доводів особи, яка подала апеляційну скаргу;
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 прохали ухвалу суду першої інстанції скасувати, вказували на порушення місцевим судом норм матеріального та процесуального права. 
Зазначали, що у відповідності із вимогами п. 21 та п. 22 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» вони звільнені від сплати судового збору.
Вказували, що Україна розірвала дипломатичні стосунки з російською федерацією.
Нормами ЦПК України не передбачено досудове врегулювання спору та що жодним нормативним документом не передбачено надання нотаріально завіреної копії позову в перекладі російською мовою. 
Зазначали на відповідності їхньої заяви вимогам ЦПК України.
узагальнених доводів та заперечень інших учасників справи;
Відзив на апеляційну скаргу до апеляційного суду не надходив.
встановлених судом першої інстанції та неоспорених обставин, а також обставин, встановлених судом апеляційної інстанції, і визначених відповідно до них правовідносин; доводів, за якими суд апеляційної інстанції погодився або не погодився з висновками суду першої інстанції; мотивів прийняття або відхилення кожного аргументу, викладеного учасниками справи в апеляційній скарзі та відзиві на апеляційну скаргу;
Як вбачається з матеріалів справи у березні 2023 року позивачі звернулися до суду з даним позовом.
Ухвалою судді Автозаводського районного суду м. Кременчука від 03 березня 2023 року позовну заяву залишено без руху та надано триденний строк для усунення недоліків позовної заяви.
Залишаючи позовну заяву без руху місцевий суд зазначив, що позовна заява складена з порушеннями вимог, передбачених ст. ст. 175, 177, 185 ЦПК України.
Зокрема, всупереч вимогам ст. 175 ЦПК України, п.п. 14, 27 постанови Пленуму Верховного суду України від 27 лютого 2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», п. 4 постанови Пленуму Верховного суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (з наступними змінами і доповненнями), позивачами не конкретизовано виклад обставин, якими вони обґрунтовують свої вимоги щодо відшкодування моральної шкоди, її розмірів.
При цьому, позивачі не вказують про те, які саме їх особисті немайнові права були порушені у зв`язку з такими діями рф, у чому саме полягає приниження їх честі та гідності, моральні переживання, моральна шкода, з яких міркувань позивачі виходили при обчисленні такого розміру моральної шкоди в 1 394 400 грн для кожного із них.
Суд першої інстанції звернув увагу позивачів на те, що позивачі у позовній заяві не вказують конкретні судові витрати, які необхідно стягнути з відповідача, зокрема навіть їх попередні (орієнтовні) розрахунки сум (розмірів) таких судових витрат, які позивачі понесли та/або які очікують понести у зв`язку із розглядом справи.
Суд першої інстанції констатував, що відповідно ст. 175 ЦПК України обов`язок зазначення сторін (позивача, відповідача), третіх осіб покладено на позивача, зокрема позивач повинен вказати повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові - для фізичних осіб) сторін та інших учасників справи, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), поштовий індекс, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України (для юридичних осіб, зареєстрованих за законодавством України), а також реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серію паспорта для фізичних осіб - громадян України (якщо такі відомості позивачу відомі), відомі номери засобів зв`язку, офіційної електронної адреси та адреси електронної пошти.
При цьому, такий обов`язок позивача кореспондується з правом позивача на подання заяви про забезпечення доказів до подання позову до суду.
При надходженні до суду позову, на суддю та/або суд не покладено обов`язок доповнювати зміст позовної заяви позивача шляхом розшуку відповідної інформації про такі відомості фізичної та/або юридичної особи.
Позивачі вказали відповідачем рф в особі посольства рф в Україні, при цьому зазначали самі про те, що дипломатичні відносини між Україною та рф є припиненими.
Однак, позивачі не вказали повністю відомості про іншу установу, якій доручено представляти інтереси рф як держави у спорах про відшкодування шкоди, враховуючи, що є відповідний указ президента рф щодо представництва інтересів держави.
Суд першої інстанції звернув увагу позивачів на правову позицію Верховного Суду у складі Конституційного господарського суду висловленої у постанові від 24.02.2021 у справі за № 910/4040/20 щодо того, що позивач при зверненні до суду з відповідним позовом повинен вказати конкретного відповідача, обставини, підстави та докази на підтвердження обставин зазначених у позовній заяві.
Суд погодився з позивачами, що Верховний Суд у складі Конституційного цивільного суду у постанові від 14.04.2022 у справі за № 308/9708/19 допустив можливість ігнорування імунітету держави встановленого ст. 79 Закону України "Про міжнародне приватне право", тобто без попереднього отримання дозволу на розгляд тотожного спору у суді України. Однак, позивачі залишили поза увагою необхідності дотримання процедури досудового врегулювання спору шляхом направлення копії запитів, претензії та самої позовної заяви з додатками документів з їх перекладом та нотаріально посвідчених шляхом використання мережі Інтернет на офіційний веб-сайт відповідної юридичної особи, яка представляє інтереси рф.
Так, місцевим судом зазначено, що позивачі не вказують відомості про вжиття заходів досудового врегулювання спору, якщо такі проводилися, в тому числі, якщо законом визначений обов`язковий досудовий порядок урегулювання спору; відомості про вжиття заходів забезпечення доказів або позову до подання позовної заяви, якщо такі здійснювалися; перелік документів та інших доказів, що додаються до заяви; зазначення доказів, які не можуть бути подані разом із позовною заявою (за наявності); зазначення щодо наявності у позивача або іншої особи оригіналів письмових або електронних доказів, копії яких додано до заяви; попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи; підтвердження позивача про те, що ним не подано іншого позову (позовів) до цього ж відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав.
Місцевий суд також звернув увагу позивачів на те, що вони зловживають своїми процесуальними правами та обов`язками, оскільки звертаються повторно до суду з тотожною позовною заявою, яка раніше була залишена без руху та повернута внаслідок наявності тих самих недоліків. При цьому позивачі не враховують, що чинним ЦПК України не встановлено для органів судової влади України автоматичний розгляд справ за такою категорією позовів без здійснення дій стосовно відповідачів щодо їх повідомлення та вручення їм відповідних документів.
Враховуючи викладене, суд першої інстанції залишив позовну заяву без руху з наданням позивачам строку для усунення вказаних вище недоліків, шляхом оформлення та подання до суду позовної заяви з додатками, у тому числі доказами про досудове врегулювання та направлення документів, відповідно ст. 175, 177, 185 ЦПК України у кількості 2-х примірників оформлених українською мовою та 2-х примірників російською мовою з нотаріально посвідченим перекладом з української мови російською мовою з метою залучення до участі у справі та вручення органам, які представляють рф як державу. (а.с. 16-17) 
08.03.2023 на виконання вимог ухвали суду від 03.03.2023, якою позов залишено без руху, позивачами до суду першої інстанції було подано заяву, в якій зазначено про те, що їх позовна заява відповідає вимогам закону.
Ухвалою Автозаводського районного суду м. Кременчука від 13 березня 2023 року позовну заяву ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до російської федерації, як держави в особі посольства російської федерації в Україні, про встановлення юридичного факту вимушеного переселення та стягнення моральної шкоди – визнано неподаною та повернуто позивачам, оскільки станом на 13.03.2023 недоліки, які вказувалися в ухвалі від 03.03.2023 позивачами не були усунуті, позивачі фактично відмовилися від усунення недоліків.
Перевіривши законність та обґрунтованість ухвали місцевого суду про повернення позову, апеляційний суд дійшов таких висновків.
Відповідно до ст. 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950, яка набула чинності для України з 11.09.1997, Високі Договірні сторони гарантують кожному, хто перебуває під їхньою юрисдикцією права і свободи, визначенні в розділі І «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод».
Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, при визначенні цивільних прав і обов`язків особи чи при розгляді будь-якого кримінального обвинувачення, що пред`являється особі.
У справі «Bellet у. France» Європейський суд з прав людини зазначив, що „стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права".
Як свідчить позиція Європейського суду з прав людини у багатьох справах, основною складовою права на суд є право доступу, в тому розумінні, що особі має бути забезпечена можливість звернутись до суду для вирішення певного питання, і що з боку держави не повинні чинитись правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права.
Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.
Вимоги щодо змісту позовної заяви та документів, що додаються до позовної заяви, викладені в статтях 175 і 177 ЦПК України.
У ч. ч. 1, 3 ст. 175 ЦПК України зазначено, що у позовній заяві позивач викладає свої вимоги щодо предмета спору та їх обґрунтування. Позовна заява повинна містити, зокрема, зміст позовних вимог: спосіб (способи) захисту прав або інтересів, передбачений законом чи договором, або інший спосіб (способи) захисту прав та інтересів, який не суперечить закону і який позивач просить суд визначити у рішенні.
За змістом статей 13 та 175 ЦПК України позивач на власний розсуд обґрунтовує свої вимоги з викладом відповідних обставин та зазначенням доказів, що підтверджують такі обставини. Невідповідність зазначених у позовній заяві обставин чи доказів на підтвердження позовних вимог, неточність формулювань позовних вимог, їх неузгодження із способами захисту порушеного права, недоведеність підстав позову за кожною вимогою не перешкоджає розгляду справи, оскільки може бути підставою для відмови в задоволенні позову по суті, а не для визнання позовної заяви неподаною та її повернення.

З матеріалів  справи  вбачається, що за формою та змістом  позовна  заява  відповідає вимогам  статті 175  ЦПК  України  та   позивачами  чітко  викладено свої вимоги щодо предмета спору та їх обґрунтування. 
Висновки місцевого суду про те, що позивачі не вказують про те, які саме їх особисті немайнові права були порушені у зв`язку з діями рф, у чому саме полягає приниження їх честі та гідності, моральні переживання, моральна шкода, з яких міркувань позивачі виходили при обчисленні такого розміру моральної шкоди в 1 394 400 грн для кожного із них, - є безпідставними, що спростовується змістом позовної заяви. 
В позовній заяві позивачі визначили відповідача та зазначили його адресу.
На стадії вирішення питання про відкриття провадження у справі суд не має права вирішувати питання щодо належності відповідача у справі. Зазначене питання суд вирішує на інших стадіях судового процесу, наприклад, на стадії підготовчого провадження (п. 4 ч. 2 ст. 197 ЦПК України суд вирішує питання про вступ у справу інших осіб, заміну неналежного відповідача, залучення співвідповідача), на цій же стадії суд мав право роз`яснити позивачам «відомості про іншу установу, якій доручено представляти інтереси рф як держави у спорах про відшкодування шкоди, враховуючи, що є відповідний указ президента рф щодо представництва інтересів держави»). На цій же стадії суд може роз`яснювати учасникам справи, які обставини входять до предмета доказування, які докази мають бути подані тим чи іншим учасником справи.
Залишаючи позовну заяву без руху місцевий суд не зазначив, якими нормативними документами передбачений обов`язок позивачів надати два примірника позовної заяви оформлених українською мовою та два примірника російською мовою з нотаріально посвідченим перекладом російською мовою з метою залучення до участі у справі та вручення органам, які представляють рф як державу, враховуючи те, що нормами глави 1 Розділу 3 ЦПК України такий обов`язок для позивача не визначений. 
З позовної заяви вбачається, що позивач повідомив суд про те, що заходи досудового врегулювання спору ними не здійснювались, іншого позову до суду позивачі не подали, оригінали документів знаходяться у них, заходи забезпечення позову чи доказів не вживались.
За таких обставин місцевий суд безпідставно визнав позовну заяву неподаною та повернув позивачам. 
Доводи апеляційної скарги є обґрунтованими. 
висновків за результатами розгляду апеляційної скарги з посиланням на норми права, якими керувався суд апеляційної інстанції;
Згідно з п. п. 4 ч. 1 ст. 374 ЦПК України cуд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Відповідно до п. п. 3, 4 ч. 1  ст. 379  ЦПК  України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є:  невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.
З урахуванням вищезазначених висновків апеляційного суду, ухвала місцевого суду підлягає скасуванню з поверненням справи до місцевого суду для продовження розгляду.
Керуючись п. 4 ч. 1 ст. 374, п. п. 3, 4 ч. 1 ст. 379, ст. ст. 381, 382, 383, 384 ЦПК України
УХВАЛИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 - задовольнити.
Ухвалу Автозаводського районного суду м. Кременчука від 13 березня 2023 року – скасувати, а справу повернути до місцевого суду для продовження розгляду. 
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня її проголошення, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції, яким є Верховний Суд.
У разі оголошення лише вступної та резолютивної частини судового рішення або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, строк на касаційне оскарження обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Повний текст постанови складено 27 квітня 2023 року.

Головуючий суддя                                                          П.С. Абрамов

Судді                                                 О.О. Панченко

В.П. Пікуль