ПОСТАНОВА 
Іменем України

10 травня 2023 року                                                                 м. Кропивницький

справа № 398/3936/20
провадження № 22-ц/4809/622/23 

       Кропивницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:
       Мурашка С.І. (головуючий, суддя-доповідач), Карпенка О. Л.,Чельник О. І.,
за участі секретаря - Гончар В. В.,
учасники справи:
позивач - Публічне акціонерне товариство «Державний ощадний банк України», 
відповідач - ОСОБА_1 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницькому цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» на ухвалу Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 11 січня 2023 року в складі судді Нероди Л. М. і
В С Т А Н О В И В:
В листопаді 2020 року Приватне акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» в особі філії - Черкаське обласне управління АТ «Ощадбанк» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та просило стягнути солідарно з відповідачів на свою користь заборгованість за кредитним договором № 77 від 25 грудня 2008 року в розмірі 952 025 грн 34 коп та судовий збір в розмірі 14 280 грн 38 коп.
Позовна заява мотивована тим, що 25 грудня 2008 року між позивачем та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір, за умовами якого останній отримав кошти в сумі 750 000 грн на споживчі потреби строком до 24.12.2018.
В забезпечення виконання умов кредитного договору між позивачем та ОСОБА_2 07 жовтня 2008 року було укладено договір поруки.
Починаючи з 23 липня 2010 року позичальник припинив погашення основного боргу, в зав`язку з чим 12.02.2010 позичальнику було направлено претензію про дострокове виконання умов кредитного договору, яка виконана не була.
Станом на 08.09.2020 заборгованість ОСОБА_1 становить 952 025 грн 34 коп, у зв`язку з чим позивач звернувся до суду з позовом.
Ухвалою Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 26 січня 2021 року відмовлено у відкритті провадження в частині позовних вимог Приватного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії - Черкаського обласного управління АТ «Ощадбанк» до ОСОБА_2 про солідарне стягнення заборгованості.
Ухвалою Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 11 січня 2023 року закрито провадження у цивільній справі за позовом Приватного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії - Черкаського обласного управління АТ «Ощадбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.
Ухвала суду мотивована тим, що справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.
В апеляційній скарзі Публічне акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» просить скасувати ухвалу Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 11 січня 2023 року та постановити нову, якою справу повернути до суду першої інстанції для продовження розгляду.
Апеляційна скарга мотивована тим, що ухвала суду першої інстанції винесена судом з порушенням норм матеріального та процесуального права, адже суд не перевірив належним чином підстави подання позову позивачем у суд загальної юрисдикції і передчасно вирішив питання про закриття провадження у справі.
Суд першої інстанції, посилаючись на ухвалу Апеляційного суду Кіровоградської області від 27 вересня 2011 року не звернув увагу, що зазначена ухвала постановлена задовго до винесення ухвали господарського суду від 10 серпня 2015 ркоу, якою затверджено звіт ліквідатора та ліквідаційний баланс банкрута та припинено підприємницьку діяльність ФОП.
Переведення розгляду справи в господарський процес з подальшим банкрутством було проведено фактично для уникнення виконання зобов`язань.
Також, ухвала суду першої інстанції підлягає скасуванню, оскільки дане питання було вирішено без належного повідомлення всіх учасників справи та без надання обгрунтованої оцінки всіх наявних у справі доказів.
Позовні вимоги випливають виключно з Сімейного кодексу України та розмежовуються з підприємницькою діяльністю.
Кредитний договір було укладено між банком та фізичною особою, яка отримала кошти на споживчі потреби, а суд першої інтсанції на врахував позицію Великої Палати Верховного Суду щодо юрисдикції спору за позовом суб`єкта господарювання до фізичної особи, яка на дату подання позову втратила статус суб`єкта підприємницької діляності.
Відзиву на апеляційну скаргу від відповідача не надходило, що відповідно до ч. 3 ст. 360 ЦПК України не перешкоджає перегляду ухвали суду першої інстанції.
В судовому засіданні апеляційного суду представник ОСОБА_1 адвокат Чернов О. С. заперечував проти доводів апеляційної скраги.
Представник Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в судове засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення з судовою повісткою.
Відповідно до положень частини першої статті 372 ЦПК України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними.
Оскільки позивач про дату, час і місце розгляду справи повідомлений належним чином, суд вирішив розглянути справу без участі осіб, що не з`явились, що відповідає положенням статті 372 ЦПК України.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення у встановленихстаттею 367 ЦПК Українимежах, суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на таке.
Статтею 124 Конституції України передбачено, що юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. Це означає, що право особи на звернення до суду не може бути обмеженим. Тобто, юрисдикція виникає там, де є спір про право. Предметом юрисдикції є суспільні відносини, які виникають у зв`язку з вирішенням спору. Поняття юрисдикції безпосередньо пов`язано з процесуальним законодавством.
Реалізуючи дискрецію при визначенні предметної та/або суб`єктної юрисдикції справ, суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.
Згідно із частиною першою статті 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
У статті 19 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) визначено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.
Критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність у них спору про право цивільне, а по-друге - суб`єктний склад такого спору (однією зі сторін у спорі є, як правило, фізична особа).
Господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема, справи про банкрутство та справи у спорах з майновими вимогами до боржника, стосовно якого відкрито провадження у справі про банкрутство, у тому числі справи у спорах про визнання недійсними будь-яких правочинів (договорів), укладених боржником; стягнення заробітної плати; поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника, за винятком спорів про визначення та сплату (стягнення) грошових зобов`язань (податкового боргу), визначених відповідно до Податкового кодексу України, а також спорів про визнання недійсними правочинів за позовом контролюючого органу на виконання його повноважень, визначених Податковим кодексом України (пункт 8 частини першої статті 20 ГПК України).
Відповідно до частини першої статті 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.
Матеріалами справи підтверджується, що звертаючись до суду з позовом, позивач просив стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за кредитним договором № 77 від 25 грудня 2008 року в розмірі 952 025 грн 34 коп та судовий збір в розмірі 14 280 грн 38 коп (том 1 а. с. 1-3).
За змістом частини третьої статті 6 Закону України «Про доступ до судових рішень» суд при здійсненні судочинства може використовувати текст судового рішення, який опубліковано офіційно або внесено до Єдиного державного реєстру судових рішень.
З аналізу відомостей, наявних в Єдиному державному реєстрі судових рішень вбачається, що ухвалою Господарського суду Кіровоградської області від 22 жовтня 2010 року у справі № 11/69 прийнято заяву до розгляду та порушено провадження у справі про банкрутство фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ).
Ухвалою Господарського суду Кіровоградської області від 08 вересня 2011 року скаргу публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України"» в особі філії - Черкаського обласного управління АТ «Ощадбанк» від 24.06.2011 № 19-06/133 на дії ліквідатора фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 , арбітражного керуючого Пашковського А.А. щодо невизнання кредиторських вимог та не включення їх до реєстру вимог кредиторів задоволено.
Визнано грошові вимоги кредитора публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії - Черкаського обласного управління АТ «Ощадбанк» в сумі 887977,89 грн та включено їх до реєстру вимог кредиторів у третю чергу задоволення.
Ухвалою Господарського суду Кіровоградської області від 15 квітня 2015 року клопотання № 02-01/1-23 від 02.03.15 ліквідатора арбітражного керуючого Пашковського А.А. задоволено.
Встановлено порядок використання грошових коштів, отриманих від продажу майна банкрута фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 , внесених на депозит приватного нотаріуса Олександрійського міського нотаріального округу Приходько О. М. в сумі 296 537,71 грндля відшкодування витрат, пов`язаних з провадженням у справі № 11/69 про банкрутство громадянина-підприємця ОСОБА_1 і виконанням постанови господарського суду про визнання цього громадянина-підприємця банкрутом, та задоволення вимог кредиторів наступним чином: 150247,97 грн Публічному акціонерному товариству «Державний ощадний банк України» в особі філії - Черкаського обласного управління АТ «Ощадбанк» в рахунок задоволення грошових вимог третьої черги до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 .
Ухвалою Господарського суду Кіровоградської області від 10 серпня 2015 року затверджено звіт ліквідатора арбітражного керуючого Пашковьского А.А. та ліквідаційний баланс банкрута фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 . Припинено підприємницьку діяльність фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 .
Провадження у справі припинено.
Відповідно до частини четвертої статті 10 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» (у редакції, чинній на момент порушення справи про банкрутство), суд, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, вирішує усі майнові спори з вимогами до боржника, у тому числі спори про визнання недійсними будь-яких правочинів (договорів), укладених боржником; стягнення заробітної плати; поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника, за винятком спорів, пов`язаних із визначенням та сплатою (стягненням) грошових зобов`язань (податкового боргу), визначених відповідно до Податкового кодексу України, а також справ у спорах про визнання недійсними правочинів (договорів), якщо з відповідним позовом звертається на виконання своїх повноважень контролюючий орган, визначений Податковим кодексом України.
Так, 21 жовтня 2019 року набрав чинності Кодекс України з процедур банкрутства від 18 жовтня 2018 року № 2597-VIII. З дня введення в дію цього Кодексу визнано таким, що втратили чинність, зокрема Закон України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом».
Відповідно до Прикінцевих та перехідних положень Кодексу України з процедур банкрутства, з дня введення в дію цього Кодексу подальший розгляд справ про банкрутство здійснюється відповідно до положень цього Кодексу незалежно від дати відкриття провадження у справі про банкрутство, крім справ про банкрутство, які на день введення в дію цього Кодексу перебувають на стадії санації, провадження в яких продовжується відповідно до Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом». Перехід до наступної судової процедури та подальше провадження у таких справах здійснюється відповідно до цього Кодексу.
За змістом статті 7 Кодексу України з питань банкрутства спори, стороною в яких є боржник, розглядаються господарським судом за правилами, передбаченими ГПК України, з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.
Господарський суд, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, в межах цієї справи вирішує всі майнові спори, стороною в яких є боржник; спори з позовними вимогами до боржника та щодо його майна; спори про визнання недійсними результатів аукціону; спори про визнання недійсними будь-яких правочинів, укладених боржником; спори про повернення (витребування) майна боржника або відшкодування його вартості відповідно; спори про стягнення заробітної плати; спори про поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника; спори щодо інших вимог до боржника.
Склад учасників розгляду спору визначається відповідно до ГПК України.
Господарський суд розглядає спори, стороною в яких є боржник, за правилами, визначеними ГПК України.
Матеріали справи, в якій стороною є боржник, щодо майнових спорів з вимогами до боржника та його майна, провадження в якій відкрито до відкриття провадження у справі про банкрутство, надсилаються до господарського суду, в провадженні якого перебуває справа про банкрутство, який розглядає спір по суті в межах цієї справи.
Таким чином, законодавець вкотре підкреслив, що розгляд всіх майнових спорів, стороною в яких є боржник у справі про банкрутство, повинен відбуватися саме і виключно господарським судом, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, в межах цієї справи.
Саме такий та подібні до нього правові висновки, викладені Великою Палатою Верховного Суду у постановах від 15 січня 2020 року у справі № 607/6254/15-ц, від 18 лютого 2020 року у справі № 918/335/17, а також Верховним Судом у постановах від 30 січня 2020 року у справі № 921/557/15-г/10, від 06 лютого 2020 року у справі № 910/1116/18, у постановах від 19 лютого 2020 року у справі № 200/12041/17, від 19 лютого 2020 року у справі № 334/1939/16-ц,від 26 лютого 2020 року у справі № 199/6577/16-ц, від 18 березня 2020 року у справі № 200/10257/14-ц, від 20 травня 2020 року у справі № 161/18582/17,від 10 червня 2020 року у справі № 640/20224/15-ц.
У постановах від 15 травня 2019 року у справі № 289/2217/17, від 12 червня 2019 року у справі № 289/233/18, від 19 червня 2019 року у справах № 289/718/18 та № 289/2210/17 Велика Палата Верховного Суду звертала увагу на те, що визначення юрисдикційності усіх майнових спорів господарському суду, який порушив справу про банкрутство, має на меті як усунення правової невизначеності, так і захист прав кредитора, який може за умови своєчасного звернення реалізувати свої права й отримати задоволення своїх вимог.
Таким чином, зокрема, розгляд усіх майнових спорів, стороною в яких є боржник, з дня введення в дію вказаного Кодексу має відбуватися господарським судом у межах справи про банкрутство, яку такий суд розглядає.
Враховуючи, що у Господарському суді Кіровоградської області перебуває справа про банкрутство ФОП ОСОБА_1 , в якій позивач є одним із кредиторів, спір має вирішуватися за правилами господарського судочинства у межах провадження у справі про банкрутство боржника, а тому суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що заявлені ним позовні вимоги про стягнення заборгованості за кредитним договором не підлягають розгляду в порядку цивільного судочинства, як наслідок, обгрунтовано закрив провадження у справі.
Схожі за змістом висновки викладені у постановах Верховного Суду від 08 лютого 2022 року у справі № 761/23068/16-ц (провадження № 61-16231св20), від 15 лютого 2021 року у справі № 442/2978/19 (провадження № 61-7163св20), від 01 грудня 2021 року у справі № 526/2469/19 (провадження № 61-17638св20), від 21 грудня 2021 року у справі № 758/169/21 (провадження № 61-14868св21).
Не заслуговують на увагу суду посилання в апеляційній скарзі на те, що суд першої інстанції не врахував, що ухвалою Господарського суду Кіровоградської області від 10 серпня 2015 року затверджено звіт ліквідатора та ліквідаційний баланс банкрута та припинено підприємницьку діяльність ФОП ОСОБА_1 , з огляду на таке.
У справах про банкрутство всі процедури складають цілісне і відокремлене від позовного процесу провадження, метою якого є задоволення вимог кредиторів у випадку неплатоспроможності боржника. Тому спори, які стосуються, зокрема, порушення порядку продажу майна боржника є безпосередньо пов`язаними з провадженням у справі про банкрутство. А отже, їх слід розглядати за правилами господарського судочинства
Аналогічний висновок міститься в постанові Великої Палати Верховного Суду від 09 лютого 2021 року у справі № 635/4741/17 (провадження № 14-46цс20).
У зазначеній постанові в пункті 27 Велика Палата Верховного Суду також вказала, що припинення провадження в справі про банкрутство не впливає на зміну юрисдикції суду для розгляду відповідного спору, оскільки особа може оскаржити ухвалу про припинення провадження у справі про банкрутство як в апеляційному, так і в касаційному порядку, встановленому ГПК України, з урахуванням особливостей, передбачених Кодексом України з процедур банкрутства. А крім того, може звернутися із заявою про перегляд такої ухвали за нововиявленими обставинами. Лише за умови існування провадження у справі про банкрутство та тільки у межах тієї справи за певних умов можливим є розгляд спору щодо результатів прилюдних торгів і застосування наслідків недійсності правочину (близький за змістом висновок сформульований у постанові Верховного Суду у складі судової палати для розгляду справ про банкрутство Касаційного господарського суду від 25 лютого 2019 року у справі № 906/864/17). 
Таким чином, відповідний спір, розгляд якого позивач у справі № 398/393/20 помилково ініціював за правилами цивільного судочинства, може розглянути господарський суд у разі скасування ухвали Господарського суду Кіровоградської області від 10 серпня 2015 року про припинення провадження у справі № 11-69.
Суд частково погоджується з доводами апеляційної скарги про те, що питання про закриття провадження було вирішено без належного повідомлення всіх учасників справи, разом з тим, враховуючи положення ст. 379 ЦПК України, якою визначено підстави для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції, вказане процесуальне порушення не є обов`язковою підставою для скасування оскаржуваної ухвали та не вплинуло на правильне по суті вирішення питання.
Доводи апеляційної скарги про те, що позовні вимоги випливають виключно з Сімейного кодексу України, а кредитний договір було укладено між банком та фізичною особою, яка отримала кошти на споживчі потреби, є безпідставними, оскільки в межах справи про банкрутство відповідача грошові вимоги кредитора публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії - Черкаського обласного управління АТ «Ощадбанк» в сумі 887977,89 грн визнано та включено їх до реєстру вимог кредиторів у третю чергу задоволення, а тому, виходячи з норм чинного процесуального законодавства такі позовні вимоги мають розглядатись за правилами господарського судочинства.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVINANDOTHERSv. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання.
Оскільки суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції без змін.
       Керуючись ст.ст. 374,375,376,381-384 ЦПК України, суд 
П О С Т А Н О В И В :

       Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» залишити без задоволення, а ухвалу Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 11 січня 2023 року без змін.
       Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду у випадках передбачених ст. 389 ЦПК України.
       Повний текст постанови складено 15.05.2023.

Головуючий суддя                                                 С. І. Мурашко 

Судді                                                                 О. Л. Карпенко

       О. І. Чельник