П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И
 
 6 червня 2023 року                                                                                              місто  Київ
                                                                                                         справа № 369/13981/21
                                                                                   провадження №22-ц/824/4329/2023
 
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача - Шкоріної О.І., суддів -  Поливач Л.Д., Стрижеуса А.М.,
 
сторони: 
позивач -    ОСОБА_1    
відповідач - ОСОБА_2 
 
розглянувши  у порядку письмового провадження  апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану адвокатом Ратушинською Іриною Олексіївною,
на  рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 7 жовтня 2022 року, ухвалене у складі судді Янченко А.В., 
у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальних збитків завданих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,-
            
В С Т А Н О В И В:
 
У жовтні 2021 року позивач ОСОБА_1 звернувся  до суду з позовом до відповідачки ОСОБА_2   про відшкодування матеріальних збитків завданих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.
Позов обґрунтовано тим, що 6 березня 2021  року  близько 18 години 30 хвилин ОСОБА_2 , керуючи автомобілем Honda CR-V, д.н.з. НОМЕР_1 , в с.Софіївська Борщагівка, на перехресті вулиць Ярової та Одеської, не надала перевагу в русі автомобілю Renault Logan, д.н.з. НОМЕР_2 , який наближався з правового боку, чим порушила п.10.11 ПДР  та скоїла з ним зіткнення. В результаті ДТП транспортний засіб Renault Logan, д.н.з. НОМЕР_2   отримав механічні пошкодження з матеріальними збитками.
Винуватість ОСОБА_2 у вчиненні порушення п.10.11 ПДР підтверджується постановою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 12 квітня 2021 року.
Цивільна відповідальність власників та користувачів автомобіля Honda CR-V, д.н.з. НОМЕР_1   була застрахована згідно полісу № 202334436, укладеного з ПрАТ «УПСК».
10 березня 2021 року ОСОБА_1 звернувся до ПрАТ «УПСК» з повідомленням про настання дорожньо-транспортної пригоди та заявою про страхове відшкодування.
Вартість відновлювального ремонту оцінена ПрАТ «УПСК» у розмірі 90426,17 грн., без ПДВ.
Сума франшизи згідно полісу № 202334436, укладеного з ПрАТ «УПСК», становить 2500 грн.
Сума страхового відшкодування з урахуванням зносу та з урахуванням зменшення на суму франшизи встановлена ПрАТ «УПСК» у розмірі 47754,06 грн. та виплачена позивачеві у повному обсязі 4 червня 2021 року.
Однак, витрати позивача на відновлювальний ремонт склали 79790 грн., без ПДВ, що підтверджується актом здачі-прийняття робіт від 19 квітня 2021 року на суму 30400 грн., без ПДВ, видатковою накладною від 5 квітня 2021 року на суму 48990 грн., без ПДВ. Роботи виконувалися на замовлення представника позивача, ОСОБА_3 , яка діяла згідно довіреності від 12 березня 2021 року.
Різниця між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням) становить 32035,94 грн.
Направлену  позивачем претензію відповідачка ОСОБА_2 не отримала, претензія повернуто на адресу позивача за закінченням терміну зберігання, датою складання повідомлення про неможливість вручення поштового відправлення є 11 серпня 2021 року.
ОСОБА_2 має зобов`язання відшкодувати позивачу матеріальні збитки завдані внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, що сталася 6 березня 2021 року, у розмірі різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою, що становить32035,94 грн.
Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 7 жовтня 2022 року ОСОБА_1 відмовлено у задоволенні позовних вимог.
Не погоджуючись з таким рішенням, представник позивача ОСОБА_4 адвокат Ступак О.В. просила  скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення, яким стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 матеріальні збитки,  завдані внаслідок дорожньо-транспортної пригоди у розмірі різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням), що становить 32035,94 грн. Позивач не погоджується з вказаним рішенням у зв`язку з невідповідністю висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, та вважає його прийнятим з неправильним застосуванням норм матеріального права, а саме суд першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення невірно застосував ст.22 ЦК України; надав неправильну оцінку доказам, зокрема,  неправильно оцінив розрахункові квитанції на суму 48990 грн., без ПДВ, на суму 30400 грн. без ПДВ та на суму 400 грн., без ПДВ, без застосуванням п.6 ст..9, ст.10, п.15 ст.13 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг».
Правом на подання відзиву на апеляційну скаргу відповідачка ОСОБА_2 не скористалася.
Ухвалою Київського апеляційного суду від 4 січня  2023 року відкрито апеляційне провадження .
Ухвалою Київського апеляційного суду від  30 січня 2023  року у складі колегії суддів справу призначено до розгляду в порядку письмового провадження.
Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Справу розглянуто в порядку ст. 369 ЦПК України без повідомлення учасників справи.
Перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого у справі судового рішення, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає  задоволенню з наступних підстав.
Судом установлено, що 6 березня 2021 року в с.Софіївська-Борщагівка на перехресті вулиць Ярова та Одеська  відбулась ДТП за участю автомобіля  Honda CR-V, д.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_2 та автомобіля Renault Logan, д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_1 .
Постановою Києво-Святошинського районного суду Київської області  від 12 квітня 2021 року ОСОБА_2 визнано винною за ст.124 КупАП.
Власнику Renault Logan, д.н.з. НОМЕР_2 страховиком  винної особи ПрАТ «УПСК» сплачено страхове відшкодування в сумі 47754,06 грн. без ПДВ.
Автомобіль Renault Logan, д.н.з. НОМЕР_2 було відновлено, що підтверджується  актом здачі-приймання робіт ( надання послуг) від 19 квітня 2021 року. 
Згідно акту здачі-приймання робіт (надання послуг) № К-00000011 від 19 квітня 2021 року вартість робіт складає 30400 грн.
 Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що  позовні вимоги є недоведеними та необґрунтованими, доказів на підтвердження того, що отриманої страхової виплати недостатньо для повного відшкодування завданої шкоди, позивачем не надано. Надані позивачем на підтвердження його вимог квитанції є неналежними та не допустимими доказами, оскільки не відповідають нормативно-правовим актам, та не можуть бути підтвердженням сплати позивачем коштів за ремонт  автомобіля.
Проте, з такими висновками погодитись не можна, виходячи з наступного.
Відповідно до ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала, Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.
Разом з тим,  винна особа - володілець транспортного засобу має право застрахувати свою відповідальність, передавши обов`язок відшкодування шкоди, спричиненої за участю його транспортного засобу, страховику.
Відповідно до п.3 ч.1 ст.988 ЦК України страховик зобов`язаний у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором.
У разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку  оцінену шкоду, заподіяну внаслідок  дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи (п.22.1 ст.22 Закону)
Одночасно за положеннями ст.. 1194 ЦК України  особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, лише в разі недостатності страхової виплати для повного відшкодування завданої нею шкоди, зобов`язана сплатити потерпілому  різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 4 липня 2018 року у справі                               № 755/18006/15-ц вказала, що покладання  обов`язку з відшкодування шкоди  у межах страхового відшкодування на страхувальника, який  уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). Отже, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема у випадках, передбачених ст.37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика, В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром  завданої шкоди, і сумою страхового відшкодування.
Разом з тим, системний аналіз ст.ст. 22,988, 1166, 1192, 1194 ЦК України, ст.ст.22, 28, 29, 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» дає можливість дійти висновків, що власник пошкодженого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди транспортного засобу має право на відшкодування у повному обсязі завданої йому  майнової шкоди.
При цьому, якщо цивільна відповідальність заподіювача шкоди була застрахована, але розміру страхового відшкодування не вистачає для повного відшкодування завданої майнової шкоди, у тому числі й у разі встановлення законодавчих обмежень щодо відшкодування шкоди страховиком, то в такому разі обов`язок  відшкодувати ту частину витрат, які необхідні для проведення ремонту автомобіля, які не увійшли до страхової виплати, покладається на особу, яка завдала шкоду, у загальному порядку.
Відповідно до висновку, викладеного у постанові Верховного Суду від 24 березня 2021 року у справі № 523/3212/19, у випадку якщо йде мова лише про відшкодування витрат, пов`язаних з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, слід застосовувати норми статті 993 ЦК України, статті 27 Закону України «Про страхування» та статті 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (шкода, пов`язана з пошкодженням транспортного засобу), додатково - приписи ст.1194 ЦК України у разі  недостатності страхової виплати (страхового відшкодування ) для повного відшкодування завданої особою, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, шкоди.
Як зазначив Верховний Суд у постанові від 14 квітня 2022 року у справі № 205/7747/18, принцип повного відшкодування шкоди, закріплений у статті 1166 ЦК України, реалізується у відносинах страхування через застосування положень статті 1194 цього Кодексу. Вказана норма передбачає, що особа, яка застрахувала свою цивільну  відповідальність, у разі недостатності страхової виплати ( страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди за загальним правилом зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Отже, частка відповідальності особи, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, становить різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).
У  даній справі позивач мав довести, що  страхова виплати страховика винної особи не покриває фактичний розмір заподіяної йому шкоди.
Особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода) (ч.ч.1,2 ст.22 ЦК України).
Відповідно до абз.2 ч.1 ст.1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.
Судом установлено, що внаслідок дорожньо-транспортної пригоди був пошкоджений автомобіль, належний позивачу. Цивільно-правова відповідальність винної особи застрахована у ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія». Страхова сума  за шкоду заподіяну майну становить  130000 грн. Полісом № АР/0219700 передбачена  франшиза розміром 2500 грн.
ПрАТ «УПСК» провела розрахунок вартості матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу Renault Logan, д.н.з. НОМЕР_2 з використанням рекомендованих нормативів заводу виробника і цін на запасні частини, рекомендовані імпортером.  Вартість матеріального збитку за розрахунками страхової компанії становить:  вартість ремонтних робіт - 15804 грн.; вартість матеріалів, що використовуються для відновлювального ремонту - 6591,50 грн.; коефіцієнт фізичного зносу транспортного засобу на день страхового випадку - Ез 0,5905; вартість деталей, що замінюються без врахування зносу деталей, що замінюються без ПДВ) - 68030,67 грн.; вартість деталей, що замінюються з врахуванням зносу без ПДВ - 27858,56 грн.. Отже загальна вартість  матеріального збитку без ПДВ складає  90426,17 грн. (а.с.60)
Страховою компанією був  визначений розмір суми страхового відшкодування по події від 6 березня 2021 року в сумі 47754,06 грн. (15804 грн. + 6591,50 грн. + 27858,56 грн. (68030,67 грн. х 0,5905) - 2500 грн.) ( а.с.60).
На підтвердження  фактичного розміру завданої позивачу шкоди останнім до  суду надані наступні документи: акт № К - 00000011 здачі-прийняття робіт (надання послуг, який був складений про те, що виконавцем були проведені роботи по рахунку № К- 00000055 від 19 квітня 2021 року;  видаткова накладна № Щ-00000088 від 5 квітня 2021 року на суму 48990 грн., яка складена на підставі  рахунку-фактури № Щ-000000109 від 5 квітня 2021 року (вартість запчастин, які підлягають заміні);  видаткова накладна № Щ-000000107 від 5 квітня 2021 року на суму 400 грн., яка складена  на підставі рахунку-фактури № Щ-00000130 від 5 квітня 2021 року. Крім того, позивачем надані три розрахункові квитанції  від 5 квітня 2021 року на суму 48990 грн.; від 5 квітня 2021 року на суму 400 грн.; від 19 квітня 2021 року  на суму 30400 грн. (а.с.11-17).
Також, позивачем надані  рахунок-фактура № Щ-000000109 від 5 квітня 2021 року, в який міститься перелік запчастин, які придбані ОСОБА_5 та їх вартість на суму 48990 грн.,  рахунок - фактура № Щ-00000130 від 5 квітня 2021 року, яка містить інформацію щодо  вартості ручки відкривання капота  на суму 400 грн.;  рахунок-фактура № К -00000055 від 19 квітня 2021 року, в якому міститься інформації щодо виконаних ремонтних робіт автомобіля  Renault Logan, д.н.з. НОМЕР_2 на загальну суму 30400 грн. (72-74).
Зазначені документи дають підстави стверджувати, що для відновлення пошкодженого транспортного засобу  позивачу необхідно понести  витрати  в розмірі 79790 грн., що є в межах визначеного страховою компанією розміру матеріального збитку в сумі 90426,17 грн. Визначену страховиком  відповідача суму матеріального збитку ОСОБА_2 не заперечувала.
Суд першої інстанції зазначених обставин не врахував,  оцінки наданим позивачем документам не надав,  пославшись лише на невідповідність форми та змісту квитанції вимогам нормативно-правових актів, зокрема, Наказу Міністерства фінансів України № 13 від 21 січня 2016 року, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 11 лютого 2016 року за № 220/2835, в редакції від 6 квітня 2018 року, що діяв на дату розрахунку зазначеної в розрахунковій квитанції, яким затверджено Положення про форму та зміст розрахункових документів, Порядку подання звітності, пов`язаної із використанням книг обліку розрахункових операцій, форми № ЗВР-1 Звіту про використання книг обліку розрахункових операцій (розрахункових книжок).
Разом з тим, з таким висновком погодитись не можна, оскільки   ФОП ОСОБА_6 , який є платником єдиного податку 2 групи,  та ОСОБА_7 , який є платником єдиного податку 3 групи,, як такі, що не застосовують реєстратори розрахункових операцій та/або програмні реєстратори розрахункових операцій відповідно до Податкового кодексу України,  можуть видавати  розрахункові документи довільної форми.
За таких обставин, висновок суду першої інстанції щодо недоведеності позивачем своїх позовних вимог є помилковим, висновки суду не відповідають встановленим судом обставинам, рішення суду  як таке, що ухвалене з неправильним застосуванням норм матеріального права підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення  про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .
Відповідно до вимог ч.1 ст.141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню судовий збір, сплачений позивачем за подання позовної заяви та за подання апеляційної скарги.
Керуючись  ст.ст. 259, 268, 367, 374, 376, 381-384, 390  ЦПК  України, суд,-
 
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану адвокатом Ратушинською Іриною Олексіївною, задовольнити.
Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 7 жовтня 2022 року скасувати і ухвалити нове судове рішення наступного змісту.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування  матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди   32035,94 грн.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору в сумі  2270 грн.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з  дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя-доповідач:                                                                     О.І. Шкоріна 
 
Судді:                                                                                        Л.Д. Поливач
 
                                                                                                  А.М. Стрижеус