ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД      
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116, (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"29" червня 2023 р.                                   Справа№ 910/7233/23
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого:           Остапенка О.М.
суддів:            Доманської  М.Л. 
          Сотнікова  С.В. 
 
за участю секретаря судового засідання Сивак М.С.
ОСОБА_1. та її представники в судове засідання не з`явились

розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Господарського суду міста Києва від 17.05.2023 року
у справі          №910/7233/23 (суддя Івченко А.М.)
за заявою           ОСОБА_1 
про                    відкриття провадження у справі про неплатоспроможність
ВСТАНОВИВ:
Ухвалою Господарського суду міста Києва від 17.05.2023 року у справі №910/7233/23 заяву ОСОБА_1 про відкриття провадження у справі про свою неплатоспроможність та додані до неї документи повернуто без розгляду.
Не погоджуючись із зазначеною ухвалою місцевого господарського суду, ОСОБА_1 звернулась до апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу Господарського суду міста Києва від 17.05.2023 року у справі №910/7233/23, а справу передати до суду першої інстанції для продовження розгляду.
Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 22.05.2023 вказану апеляційну скаргу передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя Остапенко О.М., судді: Доманська М.Л., Сотніков С.В.
Ухвалою суду від 29.05.2023 вищевказаною колегією суддів відкладено вирішення питання про відкриття чи відмову у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Господарського суду міста Києва від 17.05.2023 року у справі №910/7233/23, повернення даної апеляційної скарги або залишення її без руху до надходження матеріалів справи до Північного апеляційного господарського суду та витребувано у Господарського суду міста Києва матеріали справи №910/7233/23 за заявою ОСОБА_1 про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність.
12.06.2023 року супровідним листом Господарського суду міста Києва №910/7233/23/3533/2023 від 08.06.2023 матеріали справи №910/7233/23 надійшли до Північного апеляційного господарського суду.
Ухвалою суду від 15.06.2023 звільнено скаржника від сплати судового збору за подання апеляційної скарги, відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Господарського суду міста Києва від 17.05.2023 у справі №910/7233/23 та призначено справу до розгляду на 29.06.2023 року за участю боржника або його повноважного представника.
ОСОБА_1 та її представник в судове засідання 29.06.2023 року не з`явились, у поданій апеляційній скарзі просила розглянути справу без її участі.
Згідно ч. 12 ст. 270 ГПК України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час та місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
29.06.2023 року оголошено вступну та резолютивну частини постанови Північного апеляційного господарського суду у даній справі.
Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів апеляційного господарського суду дійшла висновку, що у задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_1 слід відмовити, а ухвалу Господарського суду міста Києва від 17.05.2023 у справі №910/7233/23 - залишити без змін, виходячи з наступного.
Згідно зі статтею 270 ГПК України у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій главі.
У відповідності до вимог ч.ч. 1, 2 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. 
Відповідно до ч. 6 ст. 12 ГПК України господарські суди розглядають справи про банкрутство у порядку провадження, передбаченому цим Кодексом, з урахуванням особливостей, встановлених Законом України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом".
Разом з тим, 21.04.2019 року набрав чинності Кодекс України з процедур банкрутства від 18.10.2018 року №2597-VIII, який введено в дію 21.10.2019 року, відтак в даному випадку застосуванню підлягають положення Кодексу України з процедур банкрутства.
Як вбачається з матеріалів справи, 09.05.2023 ОСОБА_1 звернулась до Господарського суду міста Києва із заявою про відкриття провадження у справі про її неплатоспроможність.
В обґрунтування поданої заяви боржник зазначає, що відповідно до конкретизованого списку кредиторів та боржників загальна сума заборгованості перед кредиторами становить понад 211 253,89 грн. 
У зв`язку із наявністю певних недоліків ухвалою Господарського суду міста Києва від 10.05.2023 року подану заяву залишено без руху, встановлено строк 10 днів з дня вручення даної ухвали на усунення недоліків заяви, встановлено спосіб усунення недоліків заяви шляхом надання декларації про майновий стан боржника у справі про неплатоспроможність за 2020-2022 роки, привівши їх у відповідність до наказу Міністерства юстиції України від 21.08.2019 №2627/5 з зазначеннями відомостей про членів сім`ї; доказів звернення заявника до відповідних офіційних джерел щодо отримання інформації про членів сім`ї, яка необхідна йому була для заповнення розділу ІІ та ІІІ декларацій про майновий стан боржника у справі про неплатоспроможність; плану реструктуризації та доказів авансування боржником на депозитний рахунок суду винагороди керуючому реструктуризацією за три місяці виконання повноважень у розмірі 20130,00 грн.
Поряд з тим, вказаною ухвалою суду не прийнято як належний та допустимий доказ здійснення авансування боржником на депозитний рахунок суду винагороди керуючому реструктуризацією за три місяці виконання повноважень Договір про оплату праці, винагороду та відшкодування витрат арбітражного керуючого від 12.12.2022 року, укладений між арбітражним керуючим Белінською Н.О. та ОСОБА_1., та зазначено, що укладання відповідних договорів, якими передбачено певний порядок сплати грошової винагороди у той чи інший спосіб, не відповідає положенням КУзПБ, а відтак, на переконання суду, заявниця зобов`язана була надати суду докази здійснення авансування саме у розмірі, передбаченому п. 12 ч. 3 ст. 116 Кодексу.
Також не прийнято судом і пропозицію щодо реструктуризації боргів, долучену до заяви про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність, відповідно до якої боржник пропонував до списання задекларовану заборгованість та зазначено судом, що план реструктуризації повинен містити умови відновлення платоспроможності боржника шляхом зміни способу та порядку виконання його зобов`язань згідно з планом реструктуризації боргів боржника, а не по суті списання заборгованості.
15.05.2023 року, тобто в межах встановленого судом строку, заявником подано до Господарського суду міста Києва заяву про усунення недоліків заяви про відкриття провадження у справі про свою неплатоспроможність.
Водночас, оскільки за висновками суду першої інстанції не всі недоліки поданої заяви протягом встановленого строку боржником було усунуто, ухвалою Господарського суду міста Києва від 17.05.2023 у справі №910/7233/23 заяву про відкриття провадження у справі про її неплатоспроможність з доданими до неї матеріалами повернуто заявниці ОСОБА_1 без розгляду.
Боржник з даною ухвалою суду не погоджується та в обґрунтування поданої апеляційної скарги посилається на неповне з`ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, а також порушення норм матеріального та процесуального права.
Переглядаючи в апеляційному порядку законність винесення оскаржуваної ухвали суду першої інстанції, колегія суддів не вбачає підстав для її скасування з огляду на наступне.
Відповідно до ч. 1 ст. 115 Кодексу України з процедур банкрутства, провадження у справі про неплатоспроможність боржника - фізичної особи або фізичної особи - підприємця може бути відкрито лише за заявою боржника.
Зміст та форма заяви про відкриття провадження у справі про банкрутство повинні відповідати приписам Кодексу України з процедур банкрутства.
Відповідно до ч. 3 ст. 37 КУзПБ визначено, що господарський суд залишає без руху заяву про відкриття провадження у справі з підстав, передбачених ст. 174 ГПК України, з урахуванням вимог цього Кодексу.
Положеннями ст. 174 ГПК України передбачено, що в ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху. У разі якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається особі, що звернулася із позовною заявою.
Як встановлено судом апеляційної інстанції, недоліками поданої заяви про неплатоспроможність, визначених судом в ухвалі від 10.05.2023 року №910/7233/23 про залишення заяви без руху, було, серед іншого, неподання декларації про майновий стан боржника у справі про неплатоспроможність за 2020-2022 роки, яка відповідала б формі, затвердженій державним органом з питань банкрутства та доказів авансування боржником на депозитний рахунок суду винагороди керуючому реструктуризацією за три місяці виконання повноважень у розмірі 20 130,00 грн.
Водночас, подана заява ОСОБА_1 про усунення недоліків не містить всіх належних доказів виконання вимог ухвали суду про залишення заяви без руху у зазначеній вище частині.
Так, згідно відповідної заяви боржник наполягає на альтернативі мирного врегулювання правовідносин з оплати винагороди арбітражному керуючому, шляхом укладення договору від 12.12.2022 року.
Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, до заяви про відкриття провадження про неплатоспроможність додано договір про оплату праці, винагороду та відшкодування витрат арбітражного керуючого від 12.12.2022 року, який укладений між арбітражним керуючим Белінською Н.О. та ОСОБА_1. у відповідності до Кодексу України з процедур банкрутства.
Пунктами 3.1, 3.3 та 3.4 вказаного договору передбачено, що оплата послуг керуючого реструктуризацією становить 40 260 грн. за весь строк виконання повноважень, починаючи з дати його призначення та до моменту прийняття рішення зборами кредиторів про встановлення оплати послуг керуючого реструктуризацією. Оплата здійснюється на умовах відстрочення оплати до реалізації майна боржника або до моменту визнання боржника банкрутом або до моменту затвердження плану реструктуризації. Розрахунки проводяться шляхом оплати ОСОБА_1 грошових коштів на депозитний рахунок суду, в якому перебуває провадження.
Відповідно до ч. 1 ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Згідно із п. 3 ч. 1 ст. 3 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства є свобода договору.
За змістом ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами) (абз. 1 ч. 2 ст. 207 ЦК України).
Так, із змісту наданого договору, вбачається, що останній підписаний лише з боку арбітражного керуючого Белінської Н.О., тоді як підпису заявника такий договір не містить, що, у свою чергу, свідчить про не вчинення сторонами відповідного правочину.
В свою чергу, місцевим господарським судом було досліджено вказаний договір та надано йому оцінку як альтернативному способу здійснення сплати грошової винагороди арбітражному керуючому, однак в ході дослідження його змісту правомірно встановлено, що такий договір не є належним та допустимим, в розумінні положень ст.ст. 76-77 ГПК України, доказом виконання вимог п. 12 ч. 3 ст.116 Кодексу України з процедур банкрутства - авансування боржником на депозитний рахунок суду винагороди керуючому реструктуризацією за три місяці виконання повноважень в розмірі встановленому положеннями абз. 3 частини другої статті 30 Кодексу України з процедур банкрутства - п`ять розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб за кожен місяць виконання арбітражним керуючим повноважень, що на дату звернення боржника до суду становить 40 260,00 грн.
Як вбачається із матеріалів справи заявник посилається на правову позицію, викладену в постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 19.11.2020 року у справі №910/726/20.
Крім того, заявник наголошує на врахуванні вказаної позиції Верховного Суду під час дослідження вищенаведеного договору, як альтернативного способу сплати грошової винагороди арбітражному керуючому та самої згоди арбітражного керуючого Белінської Н.О. на участь у справі.
Разом з тим, аналіз висновків Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду, на які посилається заявник, свідчить про те, що право на одержання винагороди за працю гарантоване законом, зокрема ст. 43 Конституції України. Відповідне правило також поширюється на арбітражних керуючих, право яких на одержання винагороди за виконання обов`язків у справі про банкрутство (неплатоспроможність) регламентоване в ст. 12, 30 Кодексу України з процедур банкрутства.
В той же час, згідно імперативних норм Кодексу України з процедур банкрутства, законодавцем не передбачено жодних альтернативних можливостей авансуванню на депозитний рахунок суду оплати послуг керуючого реструктуризацією за три місяці виконання ним повноважень, що є гарантією з боку держави оплати праці цією особи на час формування реєстру вимог кредиторів у справі про банкрутство та відповідає гарантіям на оплату праці відповідно до частин другої, шостої статті 43 Конституції України.
Апеляційний господарський суд зазначає, що Касаційний господарський суд у складі Верховного Суду в наведеній постанові вказує на право місцевого господарського суду, а не обов`язок, розгляду питання щодо альтернативного врегулювання питання винагороди арбітражного керуючого за виконання повноважень у справі про неплатоспроможність, зокрема на умовах відстрочення та, більше того, зменшення розміру винагороди від розміру, встановленого Кодексом.
При цьому, альтернативне врегулювання боржником - фізичною особою та арбітражним керуючим питання щодо винагороди останнього за виконання роботи, не може ґрунтуватись на безоплатному виконанні роботи, оскільки така умова суперечитиме положенням статті 43 Конституції України.
Слід також зазначити, що норма п. 12 ч. 3 ст.116 Кодексу України з процедур банкрутства є імперативною, тобто такою, що не допускає ніяких відхилень при її виконанні, тоді як заявником помилково розтлумачено останню, як таку, що має диспозитивний характер.
До того ж, ч. 2 ст. 30 Кодексу, зокрема, передбачено, що сплата основної винагороди арбітражного керуючого за виконання ним повноважень керуючого реструктуризацією здійснюється за рахунок коштів, авансованих заявником (кредитором або боржником) на депозитний рахунок господарського суду, який розглядає справу, до моменту подання заяви про відновлення відкриття провадження у справі.
Апеляційним судом також враховано правову позицію Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду, викладену в постанові від 23.11.2020 року №922/1734/20, відповідно до якої, обов`язок боржника авансувати винагороду арбітражного керуючого до звернення з відповідною заявою до суду встановлено КУзПБ, і подання доказів авансування є обов`язковою умовою, визначеною статтею 116 зазначеного Кодексу. При цьому ані КУзПБ, ані інші діючі норми чинного законодавства не передбачають права боржника бути звільненим від авансування винагороди арбітражному керуючому при поданні такої заяви, а також умов, за яких суд може відстрочити, розстрочити чи звільнити заявника від здійснення авансування винагороди арбітражному керуючому.
Крім того, зважаючи на юридичну природу винагороди арбітражного керуючого, звільнення від її сплати не вплине на баланс інтересів держави та заявника у справі, оскільки є лише платою суб`єкту незалежної професійної діяльності за виконання ним своїх обов`язків. Водночас звільнення заявника від авансування такої винагороди на етапі подання заяви позначиться на балансі інтересів боржника та арбітражного керуючого, позбавивши останнього права на своєчасне отримання винагороди в останній день кожного календарного місяця виконання ним повноважень (абзац п`ятий статті 3 КУзПБ). Жодних положень, умов та підстав, за яких суд може відстрочити, розстрочити або звільнити заявника від здійснення авансування винагороди арбітражному керуючому чинним законодавством України не передбачено (постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 10.09.2020 року № 902/227/20).
Відповідно до ст. 129 Конституції України здійснюючи свої конституційні обов`язки, господарські суди повинні дотримуватися принципів здійснення правосуддя, зокрема, принципу рівності усіх учасників судового процесу перед законом і судом.
Враховуючи даний принцип господарський суд позбавлений права надавати перевагу будь-якій стороні, в тому числі, й у питанні звільнення від сплати винагороди керуючому реструктуризацією або відстрочення такої сплати.
За таких обставин, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що укладання відповідних договорів, якими передбачено певний порядок сплати грошової винагороди у той чи інший спосіб, не відповідає положенням Кодексу.
Посилання апелянта на практику господарських судів, у яких провадження у справі про неплатоспроможність фізичної особи було відкрито з урахуванням наявності доказів авансування винагороди арбітражному керуючому шляхом укладання договору про розстрочку такої оплати, судом апеляційної інстанції також до уваги не беруться, оскільки ч. 4 ст. 236 ГПК України не визначає обов`язку суду щодо врахування висновків судових рішень судів перших та апеляційних інстанцій. 
Крім того, судом взято до уваги численну позицію Європейського Суду з прав людини, згідно з якою право на суд, одним з аспектів якого є право доступу до суду, не є абсолютним і може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема, щодо умов прийнятності скарг; такі обмеження не можуть зашкоджувати самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою.
Поряд з іншим, окрім ненадання доказів виконання обов`язку авансування боржником на депозитний рахунок суду винагороди керуючому реструктуризацією за три місяці виконання повноважень в розмірі встановленому положеннями абз. 3 ч. 2 ст. 30 Кодексу України з процедур банкрутства - п`ять розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб за кожен місяць виконання арбітражним керуючим повноважень, іншою підставою для повернення заяви боржника було не надання декларацій про майновий стан боржника за 2020-2022 роки за формою, затвердженою державним органом з питань банкрутства, а також доказів звернення до відповідних офіційних джерел щодо отримання інформації про членів сім`ї, яка необхідна була заявниці для заповнення відповідних розділів декларації про майновий стан боржника.
Однак, судова колегія з такими висновками суду не погоджується. 
Нормами КУзПБ встановлено перелік документів та відомостей, необхідних до подання заявником - фізичною особою при зверненні до суду із заявою про відкриття провадження у справі про її неплатоспроможність.
Зокрема п. 11 ч. 3 ст. 116 КУзПБ визначено, що до заяви про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність додається декларація про майновий стан боржника за формою, затвердженою державним органом з питань банкрутства
Відповідно до ч. 5 ст. 116 КУзПБ декларація про майновий стан подається боржником за три роки (за кожен рік окремо), що передували року подання до суду заяви про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність. Боржник також подає декларацію про майновий стан за рік, в якому подається заява про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність, станом на перше число місяця, що передує місяцю подання заяви до суду.
При цьому, відповідно до п.9 Приміток до затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 21.08.2019 № 2627/5 форми Декларації про майновий стан боржника у справі про неплатоспроможність, боржник за розділами декларації зазначає всю інформацію про членів сім`ї, яка йому відома та яку він може отримати з офіційних джерел (правовстановлювальні документи, відповідні державні реєстри). Якщо член сім`ї не надав боржнику інформацію і така інформація не може бути отримана ним з офіційних джерел, у відповідному рядку декларації зазначається "Член сім`ї не надав інформацію".
Суд апеляційної інстанції зауважує на тому, що інститут надання фізичною особою декларації про майновий стан боржника за останні три роки разом із заявою про визнання її неплатоспроможною обумовлений, передусім, необхідністю визначення обсягів майнових активів боржника з метою ефективного здійснення процедури погашення боргів такої особи, зокрема шляхом їх реструктуризації та подальшого задоволення грошових вимог кредиторів.
Саме тому реалізація обов`язку фізичної особи, яка звернулася до компетентного суду за визнанням факту її неплатоспроможності, у тому числі, надавати достовірну інформацію про все наявне майно, зумовлена не тільки формальними вимогами законодавця, а й сутнісним змістом процедур у справах про неплатоспроможність фізичної особи.
Отже, надання декларації про майновий стан є процесуальним обов`язком боржника у провадженнях про неплатоспроможність фізичної особи.
Відповідно до положень ч. 3 ст. 122 КУзПБ керуючий реструктуризацією не пізніше ніж за 10 днів до дня попереднього засідання суду зобов`язаний направити суду, кредиторам та боржнику звіт про результати перевірки декларації боржника.
Пунктом 1 ч. 7 ст. 123 КУзПБ передбачено, що суд приймає рішення про закриття провадження у справі за клопотанням зборів кредиторів, сторони у справі або з власної ініціативи, якщо встановить зокрема, що боржником у декларації про майновий стан зазначена неповна та/або недостовірна інформація про майно, доходи та витрати боржника та членів його сім`ї, якщо боржник упродовж семи днів після отримання звіту керуючого реструктуризацією про результати перевірки такої декларації не надав суду виправлену декларацію про майновий стан з повною та достовірною інформацією щодо майна, доходів та витрат боржника та членів його сім`ї.
Водночас, певні неточності в декларації про майновий стан не можуть слугувати підставою для відмови у відкритті провадження у справі про неплатоспроможність або закриття провадження у такій категорії справ, оскільки законодавцем наділено боржника можливістю усунути такі неточності шляхом надання суду виправленої декларації.
Аналіз п. 11 ч. 3 ст. 116, п. 1 ч. 7 ст. 123 КУзПБ свідчить, що законодавець визначив певну послідовність дій учасників у справі про неплатоспроможність фізичної особи, а саме: 1) боржник подає суду декларації; 2) керуючий реструктуризацією перевіряє надані боржником декларації та виявляє наявність у них неповної та/або недостовірної інформації, а у випадку підтвердження такого факту за результатом перевірки повідомляє боржника у формі відповідного звіту; 3) отримавши звіт керуючого реструктуризацією про результати перевірки декларацій, боржник упродовж семи днів (з дати отримання звіту) має право подати суду виправлену декларацію про майновий стан з повною та достовірною інформацією щодо майна, доходів та витрат боржника та членів його сім`ї з урахуванням наданих керуючим реструктуризацією зауважень.
Отже, керуючий реструктуризацією здійснює перевірку декларації боржника, оформлює висновки за результатами проведеної перевірки та, у разі виявлення ним неповної та/або недостовірної інформації про майно, доходи та витрати боржника та членів його сім`ї, обов`язково її доводить до відома боржнику, у результаті чого в останнього виникає право виправити декларацію у строк встановлений законом.
При цьому нормами КУзПБ не передбачено перевірку керуючим реструктуризацією виправлених декларацій, а зазначена в них інформація підлягає оцінці судом та використанню при подальшому розгляді справи.
Подібної правової позиції дотримується Касаційний господарський суд у складі Верховного Суду у постанові від 15.06.2022 року у справі №922/3911/19.
Так, судом встановлено, що до заяви про відкриття провадження про неплатоспроможність надано декларації про майновий стан боржника за 2020-2022 роки, а також за період з 01.01.2023 по 01.04.2023, у деяких рядках яких вказано: "Член сім`ї не надав інформацію".
Тобто, за висновками суду апеляційної інстанції в даному випадку боржником виконано вимоги КУзПБ щодо надання суду декларації про майновий стан боржника за формою, затвердженою державним органом з питань банкрутства.
Водночас обов`язок перевірки таких декларацій на предмет неповної та/або недостовірної інформації про майно, доходи та витрати боржника та членів його сім`ї покладено на керуючого реструктуризацією боргів боржника і господарський суд позбавлений повноважень на стадії відкриття провадження у справі про неплатоспроможність фізичної особи надавати оцінку поданим деклараціям.
Разом з тим, твердження суду про необхідність надання боржником  доказів звернення до відповідних офіційних джерел щодо отримання інформації про членів сім`ї, яка необхідна була заявниці для заповнення відповідних розділів декларації про майновий стан боржника не належить до обов`язкових додатків, які відповідно до ст. 116 КУзПБ додаються до заяви про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність боржника фізичної особи.
Отже, висновок місцевого господарського суду про не надання декларацій про майновий стан ОСОБА_1 за 2020-2022 роки за формою, затвердженою державним органом з питань банкрутства, а також доказів звернення до відповідних офіційних джерел щодо отримання інформації про членів сім`ї, яка необхідна була заявниці для заповнення відповідних розділів декларації про майновий стан боржника, у якості підстави для повернення заяви боржника про відкриття провадження у справі про її неплатоспроможність, не відповідає фактичним обставинам справи та суперечить вимогам КУзПБ.
Посилання скаржника на порушення судом першої інстанції норм процесуального права в частині передчасного повернення заяви ОСОБА_1 до спливу встановленого судом строку на усунення недоліків поданої заяви колегією суддів відхиляються як недоведені та безпідставні з огляду на таке.
Як встановлено судом, ухвалою Господарського суду міста Києва від 10.05.2023 подану заяву залишено без руху, та зокрема, встановлено боржнику строк 10 днів з дня вручення даної ухвали на усунення недоліків заяви.
З відомостей КП "Діловодство спеціалізованого суду" вбачається та скаржником в апеляційній скарзі не заперечується, що вказану ухвалу отримано боржником за допомогою системи "Електронний суд" 10.05.2023 року, відтак граничний строк для усунення недоліків поданої заяви з урахуванням вихідних днів - 22.05.2023 року.
Разом з тим, 15.05.2023 через "Електронний суд", тобто у встановлений судом строк, боржником на виконання ухвали суду від 10.05.2023 подано заяву про усунення недоліків заяви про неплатоспроможність.
При цьому, повернення заяви ОСОБА_1 про її неплатоспроможність у зв`язку із не усуненням недоліків такої заяви у повному обсязі на підставі ухвали від 17.05.2023 року не свідчить про порушення норм процесуального права, оскільки в даному випадку боржником реалізовано своє процесуальне право на подання заяви про усунення недоліків поданої ним заяви. 
Більш того, матеріали справи не містять, колегією суддів не встановлено, скаржником не доведено та до апеляційної скарги не додано жодних доказів на підтвердження дійсних намірів ОСОБА_1 в подальшому подати ще одну (іншу, нову, додаткову, виправлену) заяву про усунення недоліків поданої заяви до 22.05.2023 року включно, а тому відповідні доводи апелянта будуються виключно на припущеннях.
Таким чином, виходячи із вищенаведених обставин, оскільки заявником до заяви про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність та до заяви про усунення недоліків не надано доказів виконання обов`язку авансування боржником на депозитний рахунок суду винагороди керуючому реструктуризацією за три місяці виконання повноважень в розмірі встановленому положеннями абз. 3 ч. 2 ст. 30 Кодексу України з процедур банкрутства - п`ять розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб за кожен місяць виконання арбітражним керуючим повноважень, місцевим господарським судом вірно вказано про не усунення боржником недоліків заяви про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність, встановлених Господарським судом міста Києва в ухвалі від 10.05.2023 року у даній справі, у визначені такою ухвалою строки, що є самостійною та достатньою підставою для повернення такої заяви.
З огляду на зазначене, суд першої інстанції дійшов заснованого на законі висновку про повернення заяви ОСОБА_1 про відкриття провадження у справі про його неплатоспроможність на підставі ч. 4 ст. 174 Господарського процесуального кодексу України. 
Разом з тим, як було зазначено вище, місцевим господарським судом помилково визначено у якості підстави для повернення заяви невиконання боржником обов`язку надати суду декларації про майновий стан ОСОБА_1 за 2020-2022 роки за формою, затвердженою державним органом з питань банкрутства, а також докази звернення до відповідних офіційних джерел щодо отримання інформації про членів сім`ї, яка необхідна була заявниці для заповнення відповідних розділів декларації про майновий стан боржника.
Водночас, оскільки вказане порушення не призвело до прийняття неправильного по суті судового рішення про повернення заяви ОСОБА_1 , колегія суддів апеляційного господарського суду дійшла висновку про відсутність в даному конкретному випадку підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування або зміни правильної за висновками оскаржуваної ухвали.
Керуючись статтями 255, 269, 270, 271, 273, 275, 276, 281-284 ГПК України та Кодексом України з процедур банкрутства, Північний апеляційний господарський суд, -
ПОСТАНОВИВ:

1.Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Господарського суду міста Києва від 17.05.2023 року у справі №910/7233/23 залишити без задоволення.
2.Ухвалу Господарського суду міста Києва від 17.05.2023 року у справі №910/7233/23 залишити без змін.
3.Копію постанови суду надіслати ОСОБА_1 .
4.Матеріали справи повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку, строки та випадках, передбачених ст.ст. 286-291 ГПК України та ст. 9 Кодексу України з процедур банкрутства.
Повний текст постанови підписано 04.07.2023 року.

Головуючий суддя                                                            О.М. Остапенко 

Судді                                                                                М.Л. Доманська

                                                                                С.В. Сотніков