У х в а л а  
І м е н е м  У к р а ї н и
 
31 травня 2023 року
м. Київ
 
справа № 181/1074/22
провадження № 61-7104ск23
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: Ігнатенка В. М. (суддя-доповідач), Карпенко С. О.,                        Стрільчука В. А.,  
 
розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Межівського районного суду Дніпропетровської області від 02 січня 2023 року, ухвалу Межівського районного суду Дніпропетровської області від 13 січня 2023 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 12 квітня                    2023 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Межівської селищної ради, фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 , третя особа - приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Райська Тетяна Максимівна про визнання торгів недійсними та договору купівлі-продажу недійсним,
 
В с т а н о в и в:
29 грудня 2022 року ОСОБА_2 звернулась до Межівського районного суду Дніпропетровської області з позовом до Межівської селищної ради, фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 , третя особа - приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Райська Т. М. про визнання торгів недійсними та договору купівлі-продажу недійсним, в якому просила: визнати недійсними протокол про результати земельних торгів № LSE001-UA-20220927-41697 від 01 листопада 2022 року, за яким відбувся продаж земельної ділянки загальною площею 0,0040 га, кадастровий номер 1222655100:04:064:0018, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та укладений на його підставі договір купівлі-продажу земельної ділянки від 08 листопада 2022 року, зареєстрований в Реєстрі № 3236, укладений між Межівського селищною радою та ОСОБА_1 , за яким Межівська селищна рада продала згідно протоколу № LSE001-UA-20220927-41697 земельну ділянку з кадастровим номером 1222655100:04:064:0018, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .
02 січня 2023 року до суду надійшла заява ОСОБА_2 , в інтересах якої діє представник адвокат Рябенко В. В., про забезпечення позову.
В обґрунтування заяви ОСОБА_2 зазначила, що підставами заявленого позову серед іншого є грубе порушення Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності». Відповідач Межівська селищна рада за відсутності жодного з необхідних видів містобудівної діяльності, не мав законних повноважень передавати земельну ділянку комунальної власності у приватну власність, отже, відповідач протиправно виставив на торги землю комунальної власності для продажу у приватну власність. Новий власник земельних ділянок ОСОБА_1 має всі повноваження вчиняти будь-які дії щодо подальшого відчуження земельної ділянки (продаж надання в користування іншим особам тощо), окрім цього, відповідач ОСОБА_1 має повноваження вчиняти дії щодо будівництва об`єктів нерухомості, оскільки цільове призначення земельних ділянок «Для будівництва та обслуговування будівель торгівлі». У разі початку забудови земельної ділянки це спричинить перешкоди у поверненні земельної ділянки до первісного стану (у комунальну власність) у разі задоволення позовних вимог позивача. Крім того, у разі відчуження права власності іншим особам, виникне необхідність залучати до справи інших (нових) власників, яким може бути відчужене спірне майно або передане у користування. Це не буде сприяти ефективному розгляду справи в розумний строк, перешкоджатиме встановленню обставин по справі, а також здійснить значні складнощі в поверненні майна в первісному (незабудованому) стані.
12 січня 2023 року до суду надійшла заява ОСОБА_2 , в інтересах якої діє представник адвокат Рябенко В. В., про забезпечення позову.
В обґрунтування заяви ОСОБА_2 зазначила, що 21 листопада 2018 року виконавчим комітетом Межівської селищної ради Дніпропетровської області рішенням № 250 «Про погодження розміщення тимчасової споруди для провадження підприємницької діяльності», яким вирішено погодити                       ФОП ОСОБА_2 розміщення тимчасової споруди (торгівельного павільйону) для провадження підприємницької діяльності по АДРЕСА_1 терміном до 31 грудня 2023 року; зареєструвати та видати паспорт прив`язки.
На замовлення ОСОБА_2 ПП «Прект-Агро» виготовлено паспорт прив`язки тимчасової споруди (торгівельного павільйону) за адресою: АДРЕСА_1 . Строк дії паспорту прив`язки до 31 грудня 2023 року.
Згідно Рішення Межівської селищної ради від 30 листопада 2022 року за                   № 1393-2/УІІІ «Про затвердження порядку демонтажу тимчасових споруд та тимчасових конструкцій для провадження підприємницької діяльності на території Межівської селищної територіальної громади», яке було прийнято до проведення аукціону з продажу земельних ділянок та вона, як позивач, не була ознайомлена з цим рішенням, так як таке рішення має ознаки регуляторного акту, і який повинен пройти на території Межівської об`єднаної територіальної громади громадські обговорення та надані пропозиції населення, бізнесу щодо його прийняття. Таким чином була порушена процедура прийняття регуляторного акту Межівською селищною радою.
Цей акт обстеження не був вручений особі під особистий підпис, якій належить тимчасова споруда, Межівській селищній раді було достеменно відомо, так як вона надавала рішення щодо розміщення тимчасової споруди, щодо погодження розміщення тимчасової споруди для провадження підприємницької діяльності від 21 листопада 2018 року за № 250, який порушує права позивача як особи, яка займається підприємницькою діяльністю. Невідома особа передала цей акт працівникам в торгівельному павільйоні.
Позивач вважає, що у Межівської селищної ради наразі відсутнє право приймати відповідне рішення щодо примусового демонтажу тимчасової споруди так як їй достеменно відомо, що земельна ділянка, на якій розташована тимчасова споруда (торгівельний павільйон) належить на праві власності іншій особі (відповідач № 2), щодо якої є цивільно-правовий спір і подана позовна заява щодо визнання земельних торгів недійсними та визнання договору купівлі-продажу недійсним.
Ухвалою Межівського районного суду Дніпропетровської області від 02 січня 2023 року заяву ОСОБА_2 , в інтересах якої діє представник адвокат Рябенко В. В., про забезпечення позову задоволено.
Накладено арешт на земельну ділянку з кадастровим номером 1222655100:04:064:0018, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 .
Заборонено державним та приватним нотаріусам та реєстраторам прав на нерухоме майно, вчиняти будь-які реєстраційні дії та/або вносити записи до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно щодо відчуження та реєстрації інших речових прав на земельні ділянки з кадастровим номером 1222655100:04:064:0018, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 .
Заборонено ОСОБА_1 вчиняти дії по забудові земельної ділянки з кадастровим номером 1222655100:04:064:0018, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , що передбачені ч. 5 ст. 26 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності».
Ухвалою Межівського районного суду Дніпропетровської області від 13 січня 2023 року заяву ОСОБА_2 , в інтересах якої діє представник адвокат Рябенко В. В., про забезпечення позову задоволено.
Заборонено Межівській селищній раді Синельниківського району Дніпропетровської області проводити в примусовому порядку демонтаж тимчасової споруди (торгівельного павільйону), який належить ОСОБА_2 , РНОКПП: НОМЕР_1 , на земельній ділянці кадастровий номер: 1222655100:04:064:0018, площею 0,0040 га з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування будівель торгівлі, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 .
Не погоджуючись із вказаними ухвалами суду першої інстанції, ОСОБА_1 , оскаржив їх в апеляційному порядку.
Постановою Дніпровського апеляційного суду від 12 квітня 2023 року апеляційні скарги ОСОБА_1 залишено без задоволення, а ухвалу Межівського районного суду Дніпропетровської області від 02 січня 2023 року та ухвалу Межівського районного суду Дніпропетровської області від 13 січня 2023 року про забезпечення позову - без змін.
Судові рішення мотивовані тим, що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду та поновлення порушених прав позивачки, за захистом яких вона звернулася до суду. Між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду в разі задоволення позову, тому обсяг позовних вимог відповідає виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, яка звернулася з такою заявою, позовним вимогам.  
10 травня 2023 року ОСОБА_1 (далі - заявник) надіслав засобами поштового зв`язку до Верховного Суду касаційну скаргу на ухвалу Межівського районного суду Дніпропетровської області від 02 січня 2023 року, ухвалу Межівського районного суду Дніпропетровської області від 13 січня 2023 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 12 квітня 2023 року.
У касаційній скарзі заявник просить суд касаційної інстанції скасувати ухвалу Межівського районного суду Дніпропетровської області від 02 січня 2023 року, ухвалу Межівського районного суду Дніпропетровської області від 13 січня 2023 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 12 квітня 2023 року та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні заяв про забезпечення позову. 
Як на підставу касаційного оскарження судових рішень заявник посилається на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.
Касаційна скарга мотивована тим, що позивачем не доведені та документально не підтверджені обставини, які б вказували на очевидну небезпеку заподіяння шкоди її правам та інтересам, які б унеможливили захист її прав та інтересів без вжиття відповідних заходів до ухвалення рішення у справі. Позивачем не надано жодного документа, який би підтверджував той факт, що спірна земельна ділянка може бути відчужена на користь інших осіб або існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду і в чому саме вона полягає. Вказує, що на момент проведення земельних торгів та укладення договору купівлі-продажу земельної ділянки від 08 листопада 2022 року в позивача були відсутні жодні права на земельну ділянку, кадастровий номер 1222655100:04:064:0018. ОСОБА_1 , як власником земельної ділянки, не здійснюється жодних дій чи перешкод в позбавленні права позивача займатися підприємницькою діяльністю в торгівельному павільйоні, що розташований на зазначеній земельній ділянці. Крім того, позивач ніколи не була орендарем земельної ділянки кадастровий номер 1222655100:04:064:0018, а договір особистого строкового сервітуту відносно зазначеної земельної ділянки припинила за власною ініціативою до проведення земельних торгів. 
Посилається на неспівмірність виду забезпечення позову із заявленими позовними вимогами, та як приклад наводить висновки викладені в постановах Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18, від 15 вересня 2020 року у справі № 753/22860/17, від 10 листопада 2020 року у справі № 910/1200/20, від 18 травня 2021 року у справі № 914/1570/20, від  31 січня 2023 року у справі 295/5244/22.
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду вважає, що відсутні підстави для відкриття касаційного провадження, виходячи з наступного.
Відповідно до пункту 2 частини першої статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку ухвали суду першої інстанції, вказані у пунктах 3, 6, 7, 15, 16, 22, 23, 27, 28, 30, 32 частини першої статті 353 цього Кодексу, після їх перегляду в апеляційному порядку.
Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Частиною третьою статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Відповідно до частин першої, другої статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.
Згідно зі статтею 11 ЦПК України суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.
Відповідно до статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду.
Позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною вчиняти певні дії (пункти 1, 2 частини першої статті 150 ЦПК України).
Відповідно до вимог частини третьої статті 150 ЦПК України, заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.
Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, з майновими наслідками заборони відповідачу здійснювати певні дії.
Ці обставини є істотними і необхідними для забезпечення позову.
Інститут забезпечення позову являє собою сукупність встановлених законом заходів, що вживаються судом за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, якщо у них існують побоювання, що виконання ухваленого   у справі рішення виявиться у майбутньому утрудненим чи неможливим.
Отже, умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог.
Забезпечення позову є тимчасовим обмеженням і його значення полягає в тому, що ним захищаються законні інтереси позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли невжиття заходів забезпечення позову може потягти за собою неможливість виконання судового рішення. Крім цього, інститут забезпечення позову захищає в рівній мірі інтереси як позивача, так і відповідача.
При вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.
Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, та інтересів сторін та інших учасників судового процесу.
Підстави для забезпечення позову є оціночними та враховуються судом в залежності до конкретного випадку.
При вжитті заходів забезпечення позову повинна бути наявність зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову.
З касаційної скарги, даних Єдиного державного реєстру судових рішень вбачається, що між сторонами виник спір щодо визнання торгів недійсними та договору купівлі-продажу недійсним.
Встановивши, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду, суди дійшли вірного висновку про необхідність забезпечення виконання ймовірного судового рішення шляхом накладення арешту на нерухоме майно.
При вирішенні питання про забезпечення позову суди здійснили оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням розумності вимог заявника щодо забезпечення позову, забезпечення збалансованості інтересів сторін, імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів, та дійшли вірного висновку про забезпечення позову.
Судами встановлено, що рішенням виконавчого комітету Межівської селищної ради Дніпропетровській області від 21 листопада 2018 року погоджено ФОП ОСОБА_2 розміщення тимчасової споруди (торгівельного павільйону) для провадження підприємницької діяльності по АДРЕСА_1 терміном до 31 грудня 2023 року.
ОСОБА_2 відведено земельну ділянку загальною площею 0,0040 га, кадастровий номер 1222655100:04:064:0018.
Згідно земельних торгів та договору купівлі-продажу відповідач ОСОБА_1 придбав спірну ділянку у селищної ради.
Суди попередніх інстанцій вірно вказали про необхідність забезпечення позову в частині накладення арешту на земельну ділянку і заборони відносно неї вчинення реєстраційних дій та заборони демонтажу, оскільки відчуження земельної ділянки та демонтаж тимчасової споруди буде безпосередньо впливати на права позивача, як орендаря спірної земельної ділянки.
При цьому, вказано, що у ОСОБА_1 на даний час є всі права розпоряджатися спірною ділянкою  на власний розсуд, яка була надана позивачу в оренду до 31 грудня 2023 року, скасування заходів забезпечення позову у випадку задоволення позову, може ускладнити виконання рішення. Крім того, на даний час на спірній ділянці перебуває власність позивача у вигляді тимчасової споруди. 
Щодо наведених у касаційній скарзі доводів про те, що на час проведення земельних торгів та укладення договору купівлі-продажу земельної ділянки від 08 листопада 2022 року в позивача були відсутні жодні права на земельну ділянку, кадастровий номер 1222655100:04:064:0018, то вони спростовується матеріалами справи, а саме рішенням виконавчого комітету Межівської селищної ради Дніпропетровській області від 21 листопада 2018 року, яким погоджено ФОП ОСОБА_2 розміщення тимчасової споруди (торгівельного павільйону) для провадження підприємницької діяльності по АДРЕСА_1 терміном до 31 грудня 2023 року. Разом з цим, ОСОБА_2 відведено земельну ділянку загальною площею 0,0040 га, кадастровий номер 1222655100:04:064:0018. 
Посилання заявника у касаційній скарзі на те, що позивач ніколи не була орендарем земельної ділянки кадастровий номер 1222655100:04:064:0018, а договір особистого строкового сервітуту відносно зазначеної земельної ділянки припинила за власною ініціативою до проведення земельних торгів, Верховний Суд відхиляє, оскільки зазначений довід був предметом перевірки судом апеляційної інстанції.
Таким чином, доводи касаційної скарги в цій частині є необґрунтованими та такими, що спростовуються матеріалами справи. 
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19) вказано, що: співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів. Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 вересня 2020 року в справі № 753/22860/17 (провадження № 14-88цс20) вказано, що умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача. Гарантії справедливого суду діють не тільки під час розгляду справи, але й під час виконання судового рішення. Зокрема тому, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд повинен врахувати, що вжиття відповідних заходів може забезпечити належне виконання рішення про задоволення позову у разі ухвалення цього рішення, а їх невжиття, - навпаки, ускладнити або навіть унеможливити таке виконання. Конкретний захід забезпечення позову буде домірним позовній вимозі, якщо при його застосуванні забезпечується: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору; можливість ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження прав та охоронюваних інтересів інших учасників справи чи осіб, що не є її учасниками; можливість виконання судового рішення у разі задоволення вимог, які є ефективними способами захисту порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.
Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, з майновими наслідками заборони відповідачеві вчиняти певні дії.
Заходи забезпечення позову повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.
Подібні правові висновки викладені у постановах Верховного Суду від                        10 листопада 2020 року у справі № 910/1200/20 та від 31 січня 2023 року у справі № 295/5244/22.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 травня 2021 року в справі № 914/1570/20 (провадження № 12-90гс20) вказано, що «під забезпеченням позову розуміють сукупність процесуальних дій, що гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог. Таким чином, особам, які беруть участь у справі, надано можливість уникнути реальних ризиків щодо утруднення чи неможливості виконання рішення суду, яким буде забезпечено судовий захист законних прав, свобод та інтересів таких осіб. При цьому важливим є момент об`єктивного існування таких ризиків, а також того факту, що застосування заходів забезпечення позову є дійсно необхідним, що без їх застосування права, свободи та законні інтереси особи (заявника клопотання) будуть порушені, на підтвердження чого є належні й допустимі докази. Також важливо, щоб особа, яка заявляє клопотання про забезпечення позову, мала на меті не зловживання своїми процесуальними правами, порушення законних прав відповідного учасника процесу, до якого зазначені заходи мають бути застосовані, а створення умов, за яких не існуватиме перешкод для виконання судового рішення. Отже, при використанні механізму забезпечення позову учасники спору повинні належним чином обґрунтовувати підстави застосування відповідного заходу забезпечення позову у конкретній справі; зазначати обставини, які свідчать про те, що неприйняття зазначеного заходу може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду; підтверджувати такі обставини належними й допустимими доказами».
Суд першої інстанції, з судовим рішенням якого погодився апеляційний суд, дійшов обґрунтованого висновку про те, що заяви про забезпечення позову містять належне обґрунтування реальної загрози невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду. Обрані позивачем заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на нерухоме майно та заборони вчиняти певні дії щодо нерухомого майна є співмірними із позовними вимогами про визнання торгів недійсними та договору купівлі-продажу недійсним.
Висновки судів не суперечать висновкам, які викладені у постановах Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18, від 15 вересня 2020 року у справі № 753/22860/17, від 10 листопада 2020 року у справі № 910/1200/20, від 18 травня 2021 року у справі № 914/1570/20, від 31 січня 2023 року у справі 295/5244/22, на які є посилання у касаційній скарзі.
Інші аргументи касаційної скарги не дають підстав для висновку, що оскаржені судові рішення постановлено без додержання норм процесуального права та зводяться до незгоди з висновками судів і тлумачення на свій розсуд норм процесуального права.
Правильне застосовування норм статей 149-150, 154 ЦПК України є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення, розгляд зазначеної скарги не має значення для формування єдиної правозастосовної практики, а наведені у ній доводи не дають підстав для висновку щодо незаконності та неправильності судових рішень.
Керуючись частинами четвертою, шостою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду
У х в а л и в:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою  ОСОБА_1 на ухвалу Межівського районного суду Дніпропетровської області від 02 січня 2023 року, ухвалу Межівського районного суду Дніпропетровської області від 13 січня 2023 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 12 квітня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Межівської селищної ради, фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 , третя особа приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Райська Тетяна Максимівна про визнання торгів недійсними та договору купівлі-продажу недійсним.
Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявнику.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:                                                                                                           В. М. Ігнатенко

С. О. Карпенко

В. А. Стрільчук