ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 761/18244/21                                                    Суддя першої інстанції: Каракашьян С.К.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

  03 травня 2023 року                                                                                 м. Київ
          
Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:
судді-доповідача          - Степанюка А.Г.,
суддів                    - Бєлової Л.В., Кобаля М.І.,
розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Київського міського територіального центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат на прийняте у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 02 грудня 2022 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Департаменту соціальної політики виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), Київського міського центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат про визнання протиправними дій і зобов`язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И Л А:
У травні 2021 року ОСОБА_1 (далі - Позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Шевченківського районного суду міста Києва з позовом до Департаменту соціальної політики виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) (далі - Відповідач-1, Департамент), в якому просив:
- визнати незаконними дії Відповідача-1 щодо розрахунку грошової компенсації на транспортне обслуговування, оскільки метод розрахунку, який ним застосовано, не відповідає Порядку виплати грошової компенсації на бензин, ремонт і технічне обслуговування автомобілів та на транспортне обслуговування, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 14.02.2007 №228 в редакції постанови №884 від 23.09.2020;
- зобов`язати Відповідача-1 здійснити перерахунок грошової компенсації на транспортне обслуговування у відповідності до пунктів 2 та 5 Порядку, а саме у розмірі 29 відсотків прожиткового мінімуму на одну особу, яка втратила працездатність, у розрахунку на місяць, та провести відповідні виплати за період з 01.06.2019 по 30.06.2021, врахувавши раніше виплачені кошти в сумі 11  087,43 грн.
Ухвалою Шевченківського районного суду міста Києва від 30.07.2021 позов передано до Окружного адміністративного суду міста Києва для розгляду за підсудністю.
У заяві про збільшення позовних вимог, прийнятій судом першої інстанції, ОСОБА_1 просив:
«Визнати протиправними дії Відповідача щодо нарахування та виплати компенсації на транспортне обслуговування, згідно повідомленню від 16.03.2021, відповідно до «Порядку виплати грошових компенсацій на бензин, ремонт і технічне обслуговування автомобілів та на транспортне обслуговування», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 14.02.2007р. № 228», в сумі 1013,11 грн, у т.ч. за період з 30.05.2019 по 31.12.2019 - 262,35 грн, за 2020 - 487,13 грн та за перше півріччя 2021 - 263,63 грн, виплата якої здійснено 11.03.2021 у меншому розмірі ніж той, який визначений пунктом 2 Постанови Кабінету Міністрів України від 14.02.2007р. № 228 «Про порядок виплати та розміри грошових компенсацій на бензин, ремонт і технічне обслуговування автомобілів та на транспортне обслуговування».
Зобов`язати Відповідача здійснити перерахунок грошової компенсації на транспортне обслуговування з урахуванням вимог пункту 2 Постанови Кабінету Міністрів України від 14 лютого 2007 року № 228 «Про порядок виплати та розміри грошових компенсацій на бензин, ремонт і технічне обслуговування автомобілів та на транспортне обслуговування», а саме: 29 відсотків прожиткового мінімуму на одну особу, яка втратила працездатність, з розрахунку на місяць за період з 30.05.2019 року по 30.06.2020 року та 29 відсотків прожиткового мінімуму на одну особу, яка втратила працездатність за період з 1 серпня 2020 року по 30.06.2022року з урахуванням раніше проведених виплат у сумі 1 013,11 грн та виплатити недоплачену суму, згідно розрахунку, в сумі 16401,54 грн.».
Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 03.11.2022 залучено до участі у справі в якості другого відповідача Київський міський центр по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат (далі - Відповідач-2, Київський міський центр).
Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 02.12.2022 приписано задовольнити позов частково та вийти за межі позовних вимог:
- визнати протиправною бездіяльність Київського міського центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 , як особі з інвалідністю ІІ групи, грошової компенсації на транспортне обслуговування за період з 30 травня 2019 року по 01 липня 2021 року включно, виходячи з розміру встановленого пунктом 2 постанови Кабінету Міністрів України від 14.02.2007 № 228 «Про порядок виплати та розміри грошових компенсацій на бензин, ремонт і технічне обслуговування автомобілів та транспортне обслуговування», в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 07.08.2013 № 536 «Про внесення змін до пункту 2 постанови Кабінету Міністрів України від 14.02.2007 № 228», а саме 29 відсотків прожиткового мінімуму на одну особу, яка втратила працездатність у розрахунку на місяць;
- зобов`язати Київський міський центр по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат провести нарахування та виплату (з урахуванням виплачених сум) ОСОБА_1 , як особі з інвалідністю ІІ групи, грошової компенсації на транспортне обслуговування за період з 30 травня 2019 року по 01 липня 2021 року включно, виходячи з розміру, встановленого пунктом 2 постанови Кабінету Міністрів України від 14.02.2007 № 228 «Про порядок виплати та розміри грошових компенсацій на бензин, ремонт і технічне обслуговування автомобілів та транспортне обслуговування», в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 07.08.2013 № 536 «Про внесення змін до пункту 2 постанови Кабінету Міністрів України від 14.02.2007 № 228», а саме 29 відсотків прожиткового мінімуму на одну особу, яка втратила працездатність у розрахунку на місяць, з врахуванням висновків, викладених в мотивувальній частині рішення;
- у задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.
При цьому суд першої інстанції виходив з того, що грошова компенсація витрат на бензин, ремонт, технічне обслуговування автомобілів мала здійснюватися виходячи з 29% прожиткового мінімуму на одну особу, яка втратила працездатність, із розрахунку на місяць, і подальші зміни нормативного регулювання до спірних правовідносин застосовуватися не можуть, оскільки зменшення у дванадцять разів розміру такої компенсації становить невиправдане втручання у володіння майном. Поряд з цим, суд зауважив, що оскільки у межах спірних правовідносин саме Київським міським центром неправильно здійснювалися обчислення та виплата компенсації, то й саме на нього необхідно покласти обов`язок з її нарахування та виплати з урахуванням висновків суду.
Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, Відповідач-2 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати його та прийняти нове, яким у задоволенні позовних вимог до Київського міського центру відмовити у повному обсязі. В обґрунтування своїх доводів зазначає, що судом не було враховано зміну з 08.08.2020 алгоритму нарахування грошової компенсації на транспортне обслуговування з місяця на рік, а також залишено поза увагою, що Київський міський центр здійснює виплату різних видів допомог на виконання, зокрема, розпорядження Департаменту, який вказав на необхідність здійснення виплати грошової компенсації з урахуванням чинного станом на 18.02.2021 правового регулювання. Наголошує, що Міністерство соціальної політики України у своєму листі зазначило чітку формулу проведення розрахунку за цією виплатою, а відтак Київський міський центр діяв у відповідності до вимог чинного законодавства.
Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 23.12.2022 відкрито апеляційне провадження у справі, встановлено строк для подачі відзиву на апеляційну скаргу та витребувано матеріали справи з суду першої інстанції, які надійшли 18.04.2023.
У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 просить залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін. В обґрунтування своїх доводів зазначає, що рішення Окружного адміністративного суду міста Києва повністю відповідає нормам матеріального права та позиції Верховного Суду в аналогічній категорії справ.
У відзиві на апеляційну скаргу Департамент просить скасувати його та повернути справу для розгляду до суду першої інстанції. Свою позицію обґрунтовує тим, що Відповідач-1 діяв у відповідності до вимог чинного законодавства з урахуванням роз`яснення Міністерства соціальної політики України щодо застосування змін пункту 2 Порядку №228, внесених постановою Кабінету Міністрів України від 07.08.2013 №536 «Про внесення змін до пункту 2 постанови Кабінету Міністрів України від 14.02.2007 №228». Відтак, за твердження Департаменту, рішення про зменшення виплат ОСОБА_1 відповідачами не приймалося, оскільки вони діяли виключно із дотриманням норм Порядку №228. 
Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 19.04.2023 призначено справу до розгляду у порядку письмового провадження.
Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Оскільки рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог не є предметом апеляційного оскарження, то судова колегія вважає за необхідне здійснювати перевірку його законності та обґрунтованості у межах доводів та вимог апеляційної скарги Київського міського центру.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін, виходячи з такого.
Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 є учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, особою, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи категорії 1 (т. 1 а.с. 12), а також особою з інвалідністю ІІ групи (т. 1 а.с. 10). Крім того, ОСОБА_1 перебуває на обліку в Департаменті для забезпечення автомобілем з правом користування члену сім`ї (т. 1 а.с. 16).
30.05.2019 ОСОБА_1 звернувся до Департаменту із заявою про виплату грошової компенсації на транспортне обслуговування (т. 1 а.с. 14).
Крім того, 27.01.2021 ОСОБА_1 звернувся до Департаменту із заявою, в якій просив надати інформацію про виплату компенсації на транспортне обслуговування, її розмір, період та розглянути питання про виплату замість компенсації на транспортне обслуговування, компенсацію на бензин, ремонт та технічне обслуговування автомобіля (т. 1 а.с. 15).
Листом від 18.02.2021 №051/ОП/Г-744-009/5 проінформовано ОСОБА_1 про те, що Департаментом підготовлено розпорядження 18.02.2021 на транспортне обслуговування (розмір компенсації 29%), а нарахування коштів буде здійснюватися з моменту написання заяви від 30.05.2019 згідно розрахунку: (1  638,00 грн х 6міс.) + 1  712,00 грн х 5 міс.) + 1  769,00 грн = 20  157,00/12 міс. + 1  679,75 грн; 1  679,75 грн х 29% = 487,12 грн - за рік (т. 1 а.с. 16).
ОСОБА_1 подані письмові заперечення на адресу Департаменту, в яких Позивач висловив незгоду із методикою обрахунку та розміром компенсації (т. 1 а.с. 17).
Листом від 16.03.2021 3051/ОП/Г-3654/1-009/5 Департаментом повідомлено ОСОБА_1 про те, що:
- розмір компенсації за 2019 рік розрахований наступним чином (1  497,00 грн х 6 міс. + 1  564,00 грн х 5 міс. + 1  638 грн х 1 міс.) / 12 міс = 1  536,67 грн х 29% = 445,63 грн, де 1  536,67 грн - середній розмір прожиткового мінімуму на одну особу, яка втратила працездатність, у розрахунку на місяць, 445,63 грн - сума компенсації за транспортне обслуговування на рік;
- розмір компенсації за 2020 рік розрахований наступним чином (1  638,00 грн х 6 міс. + 1  712,00 грн х 5 міс. + 1  769,00 грн х 1 міс.) / 12 міс. = 1  679,75 грн х 29% = 487,13 грн, де 1  679,75 грн - середній розмір прожиткового мінімуму на одну особу, яка втратила працездатність, у розрахунку на місяць, 487,13 грн - сума компенсації за транспортне обслуговування на рік;
- розмір компенсації за 2021 рік розрахований наступним чином (1  769 грн х 6 міс. +1  854,00 грн х 5 міс. + 1  934,00 грн х 1 міс.) / 12 міс. = 1  818,17 грн х 29% = 527,27 грн, де 1  818,17 грн - середній розмір прожиткового мінімуму на одну особу, яка втратила працездатність, у розрахунку на місяць, 527,27 грн - сума компенсації за транспортне обслуговування на рік.
Крім того, зазначено, розпорядженням Департаменту від 24.02.2021 ОСОБА_1 було призначено компенсацію на транспортне обслуговування з 30.05.2019.
У березні 2021 року компенсація нарахована в сумі 1  013,11 грн за період з 30.05.2019 по 30.06.2021 (за період з 30.05.2019 по 31.12.2019 - 262,35 грн, за 2020 рік - 487,13 грн та за перше півріччя 2021 року - 263,63 грн), виплата здійснена 11.03.2021 шляхом перерахування коштів на картковий рахунок (т. 1 а.с. 18).
На підставі встановлених вище обставин, здійснивши системний аналіз приписів Закону України «Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні», Закону України «Про реабілітацію осіб з інвалідністю в Україні» (далі - Закон), Порядку виплати грошових компенсацій на бензин, ремонт і технічне обслуговування автомобілів та на транспортне обслуговування, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 14.02.2007 №228 (далі - Порядок №228), Положення про Київський міський центр по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат, затвердженого розпорядженням Київської міської державної адміністрації від 27.01.2007 №65 (далі - Положення №955), а також ряду правових позицій Верховного Суду, суд першої інстанції прийшов до висновку про часткову обґрунтованість позовних вимог з огляду на необхідність застосування до спірних правовідносин положень Порядку №228 у спосіб, який не зумовлює звуження обсягу прав особи.
З такими висновками суду першої інстанції судова колегія не може не погодитися з огляду на таке.
Закон України «Про реабілітацію осіб з інвалідністю в Україні» відповідно до Конституції України визначає основні засади створення правових, соціально-економічних, організаційних умов для усунення або компенсації наслідків, спричинених стійким порушенням здоров`я, функціонування системи підтримання особами з інвалідністю фізичного, психічного, соціального благополуччя, сприяння їм у досягненні соціальної та матеріальної незалежності.
Виплата грошових компенсацій на бензин, ремонт і технічне обслуговування автомобілів та на транспортне обслуговування регламентована положеннями статті 28 Закону, згідно якої грошові компенсації на бензин, ремонт і технічне обслуговування спеціального автотранспорту та на транспортне обслуговування виплачуються особам з інвалідністю, на дітей з інвалідністю, які відповідно до законодавства мають право на забезпечення спеціальним автотранспортом.
Грошова компенсація на транспортне обслуговування виплачується особам з інвалідністю, законним представникам дітей з інвалідністю, які перебувають на обліку для одержання автомобілів, а також які мають право на забезпечення автомобілями і за власним бажанням відмовилися від їх одержання і бажають отримувати грошову компенсацію чи які не одержали автомобілі у зв`язку з протипоказаннями для їх керування.
Після одержання особою з інвалідністю, законним представником дитини з інвалідністю спеціального автотранспорту виплата їй грошової компенсації на транспортне обслуговування припиняється і виплачується грошова компенсація на бензин, ремонт і технічне обслуговування автомобіля.
Грошова компенсація на бензин, ремонт і технічне обслуговування автомобілів виплачується особам з інвалідністю, законним представникам дітей з інвалідністю, які забезпечені автомобілями безоплатно чи на пільгових умовах або які мають право на забезпечення спеціальним автотранспортом безоплатно чи на пільгових умовах, але не одержали його і користуються автомобілями, придбаними за власні кошти.
Грошові компенсації на бензин, ремонт і технічне обслуговування спеціального автотранспорту та на транспортне обслуговування призначають і виплачують місцева державна адміністрація.
Порядок виплати і розміри грошових компенсацій на бензин, ремонт і технічне обслуговування автомобілів та на транспортне обслуговування визначаються Кабінетом Міністрів України.
На виконання наведеної вище норми Закону Кабінет Міністрів України постановою від 14.02.2007 №228 затвердив відповідний Порядок.
Судом першої інстанції правильно встановлено, що розпорядженням Департаменту від 18.02.2021 ОСОБА_1 з 30.05.2019 призначено грошову компенсацію на транспортне обслуговування у розмірі 29% прожиткового мінімуму на одну особу, яка втратила працездатність, у розрахунку на місяць (т. 2 а.с. 21).
Так, на момент призначення Позивачу вказаної грошової компенсації на транспортне обслуговування пункт 2 Порядку № 228 був викладений у редакції постанови Кабінету Міністрів України від 07.08.2013 № 536 «Про внесення змін до пункту 2 постанови Кабінету Міністрів України від 14.02.2007 № 228», ним було установлено, що грошові компенсації, зокрема, на транспортне обслуговування виплачуються у розмірі 29 відсотків прожиткового мінімуму на одну особу, яка втратила працездатність, у розрахунку на місяць.
У подальшому постановою Кабінету Міністрів України від 05.08.2020 № 683 «Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 14 лютого 2007 р. № 228», яка набрала чинності з 08.08.2020, затверджено зміни, що вносяться до Порядку № 228, зокрема, пункт 2 якого викладено в такій редакції:
« 2. Установити, що для осіб з інвалідністю і законних представників дітей з інвалідністю, які мають автомобілі та мотоколяски, розміри річних грошових компенсацій на бензин, ремонт і технічне обслуговування автомобілів становлять відповідно 22 відсотки та 16 відсотків прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, на транспортне обслуговування - 29 відсотків прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність.».
З 01.07.2021 набрали чинності зміни до Порядку № 228, внесені постановою Кабінету Міністрів України від 31.03.2021 № 283 «Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 14 лютого 2007 р. № 228», зокрема, його пункт 2 викладено у наступній редакції:
« 2 Установити, що для осіб з інвалідністю, дітей з інвалідністю, які мають автомобілі та мотоколяски, розміри річних грошових компенсацій на бензин, ремонт і технічне обслуговування автомобілів та мотоколясок становлять відповідно 22 відсотки та 16 відсотків прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, на транспортне обслуговування - 29 відсотків прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність.
Рада міністрів Автономної Республіки Крим, обласні, Київська та Севастопольська міські держадміністрації можуть встановлювати розміри компенсацій на бензин, ремонт і технічне обслуговування автомобілів та на транспортне обслуговування вищі, ніж зазначені в цьому пункті, в разі наявності фінансових можливостей.».
Отже, розмір грошової компенсації на транспортне обслуговування визначено пунктом 2 Порядку № 228:
- у редакції в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 07.08.2013 № 536 «Про внесення змін до пункту 2 постанови Кабінету Міністрів України від 14.02.2007 № 228», чинній до 08.08.2020: грошова компенсація на транспортне обслуговування виплачуються особам з інвалідністю у розмірі 29% прожиткового мінімуму на одну особу, яка втратила працездатність у розрахунку на місяць;
- у редакції постанови Кабінету Міністрів України від 05.08.2020 №683 «Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 14.02.2007 № 228», чинній з 08.08.2020: розміри річних грошових компенсацій на транспортне обслуговування становлять 29% прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність.
Тобто, з 08.08.2020 Кабінетом Міністрів України встановлено інший механізм обрахунку розміру грошової компенсації на бензин, ремонт і технічне обслуговування автомобілів та на транспортне обслуговування, який призвів до зменшення розміру грошової компенсації, зокрема  на транспортне обслуговування.
Пунктом 5 Порядку № 228 визначено, що компенсації виплачуються рівними частинами двічі на рік - у березні за перше та у вересні за друге півріччя поточного року з дня їх призначення.
Вирішуючи питання щодо застосування указаних правових норм, а також приписів п. п. 14-16 Порядку №228, Верховний Суд у постанові від 19.10.2022 у справі №260/4268/21, з урахуванням ст. 20 Конвенції про права осіб з інвалідністю, п. 3 ст. 15 Європейської соціальної хартії 1996 року (переглянутої), рішень Конституційного Суду України та практики Європейського суду з прав людини сформулював наступний висновок: «Отже, з огляду на визначені в частині третій статті 7 КАС України правила, суди у період чинності пункту 2, в редакції, яка передбачає, що розміри річних грошових компенсацій на транспортне обслуговування становлять 29 відсотків прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, у правовідносинах щодо виплати грошової компенсації на транспортне обслуговування, передбаченої статтею 28 Закону № 2961-IV, повинні застосовувати пункт 2 постанови № 228 в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 07.08.2013 № 536 «Про внесення змін до пункт 2 постанови Кабінету Міністрів України від 14.02.2007 № 228», згідно із якою грошова компенсація на транспортне обслуговування виплачуються особам з інвалідністю у розмірі 29 відсотків прожиткового мінімуму на одну особу, яка втратила працездатність у розрахунку на місяць з урахуванням положень міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а саме статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, положень Конвенції про права осіб з інвалідністю та Європейської соціальної хартії (переглянутої).».
З урахуванням наведеного колегія суддів погоджується з позицією суду першої інстанції про те, що при нарахуванні та виплаті грошової компенсації на транспортне обслуговування необхідно застосовувати п. 2 Порядку №228 у тій редакції, згідно якої грошова компенсація на транспортне обслуговування виплачуються особам з інвалідністю у розмірі 29 відсотків прожиткового мінімуму на одну особу, яка втратила працездатність, у розрахунку на місяць.
Також суд апеляційної інстанції з огляду на приписи ч. 2 ст. 9 КАС України вважає обґрунтованим вихід Окружного адміністративного суду міста Києва за межі позовних вимог в частині визначення найбільш сприятливого та ефективного способу захисту порушених прав ОСОБА_1 шляхом, зокрема, покладення саме на Київський міський центр обов`язку з нарахування та виплати грошової компенсації на транспортне обслуговування з урахуванням висновків суду у цій справі.
Про правильність такої позиції суду свідчить як те, що в силу Положення №955 саме на Київський міський центр покладено обов`язок з виплати різних видів допомог та компенсацій згідно з рішеннями управлінь соціального захисту населення районних в м. Києві державних адміністрації, так і те, що розпорядженням Департаменту від 18.02.2021 було призначено ОСОБА_1 виплату грошової компенсації на транспортне обслуговування виходячи із розрахунку на місяць.
Посилання апеляційної скарги на те, що з 01.07.2021 по 31.12.2022 виплата здійснювалася на підставі розпоряджень Управління соціального захисту населення Шевченківської районної в м. Києві державної адміністрації відповідно до п. 2 Порядку №228, а відтак суд першої інстанції прийшов до помилкового висновку про порушення Відповідачем-2 порядку її нарахування та виплати судова колегія відхиляє, оскільки у межах цього спору судом першої інстанції було задоволено позовні вимоги за період до 01.07.2021.
Аргументи Апелянта про те, що нарахування та виплата грошової допомоги здійснювалися за формулою, визначеною у листі Міністерства соціальної політики України від 28.10.2013 №2249/19/93-13, а відтак є правомірними, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки такий лист не є нормативно-правовим актом, носить рекомендаційний характер, а тому не підлягає застосуванню при визначенні розміру зазначеної виплати.
Указану позицію також висловив Верховний Суд у постанові від 24.09.2020 у справі №164/2025/16-а.
Колегією суддів враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Таким чином, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а викладені в апеляційній скарзі доводи позицію суду не спростовують.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
Приписи ст. 316 КАС України визначають, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст. ст. 242-244, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325 КАС України, колегія суддів, -  

ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу Київського міського територіального центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат - залишити без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 02 грудня 2022 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття.
Касаційна скарга на рішення суду апеляційної інстанції подається безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст.ст. 328-331 КАС України.

Суддя-доповідач                                                                      А.Г. Степанюк 

Судді                                                                                            Л.В. Бєлова

                                                                                                    М.І. Кобаль

Повний текст постанови складено 03 травня 2023 року.