Ухвала
 
27 квітня 2023 року
м. Київ
справа № 465/5090/21
провадження № 61-5622ск23
Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Петрова Є. В., розглянувши касаційну скаргу  ОСОБА_1 на рішення Залізничного районного суду м. Львова від 07 липня 2022 року та постанову Львівського апеляційного суду від 28 лютого 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Промислово-Будівельна Група «Моноліт», третя особа - Товариство з обмеженою відповідальністю «Арніка» про усунення перешкод у користуванні майном, шляхом вчинення певних дій,
ВСТАНОВИВ:
11 квітня 2023 року представник ОСОБА_2 , який діє в інтересах              ОСОБА_1 , засобами поштового зв`язку подав до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Залізничного районного суду м. Львова від 07 липня 2022 року та постанову Львівського апеляційного суду від 28 лютого 2023 року у вказаній справі, яка була отримана судом 19 квітня 2023 року.
Касаційна скарга не може бути прийнята судом до розгляду та підлягає залишенню без руху, оскільки не відповідає в повній мірі вимогам статті 392 ЦПК України.
Згідно з пунктом 1 частини першої статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду апеляційної інстанції, крім судових рішень, визначених у частині третій цієї статті.
Частиною другою статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках:
1)     якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;
2)     якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;
3)     якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;
4)     якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.
Оскаржуючи в касаційному порядку рішення суду першої інстанції та постанову суду за результатами його апеляційного перегляду, заявник посилається як на підставу касаційного оскарження на пункт 3 частини другої статті 389 ЦПК України, вказуючи, що відсутній правовий висновок Верховного Суду щодо застосування норми права у подібних правовідносинах.
Так узагальнене посилання заявника на норму законодавства не є належним виконанням пункту 5 частини другої статті 392 ЦПК України.
Суд касаційної інстанції в порядку виконання вимог статей 400, 409 ЦПК України за результатами касаційного перегляду судових рішень в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження у справі має надати аналіз діям судів попередніх інстанцій під час прийняття оскаржуваних судових рішень, а також надати правовий висновок щодо застосування норми права у подібних правовідносинах.
Касаційна скарга не містить посилань на те, яку норму права неправильно застосовано чи порушено судами попередніх інстанцій та нормативно-правового обґрунтування такої підстави. Заявником зазначено, що відсутній правовий висновок Верховного Суду щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, проте це не є належним виконанням вимог процесуального закону щодо оформлення касаційної скарги в частині зазначення та обґрунтування підстави касаційного оскарження.
Формальне посилання в касаційній скарзі як на підставу касаційного оскарження на пункт 3 частин другої статті 389 ЦПК України не є належним виконанням вимог пункту 5 частини другої статті 392 ЦПК України, оскільки заявником не зазначено яку саме норму(и) права неправильно на його переконання застосували суди попередніх інстанцій та нормативно-правове обґрунтування того, в чому заявник вбачає неправильність застосування цієї норми права судами. 
Всі доводи касаційної скарги зводяться до обґрунтування незгоди з оцінкою судів попередніх інстанцій доказів та встановлення обставин справи. 
Ураховуючи наведене, касаційна скарга не може бути прийнята до розгляду та в контексті вимог статей 185, 393 ЦПК України підлягає залишенню без руху з наданням строку для усунення вищевказаних недоліків, а саме для надання нової редакції касаційної скарги з врахуванням вимог цієї ухвали.
Керуючись статтями 185, 393 ЦПК України,
УХВАЛИВ:
Касаційну скаргу  ОСОБА_1 на рішення Залізничного районного суду м. Львова від 07 липня 2022 року та постанову Львівського апеляційного суду від 28 лютого 2023 року залишити без руху.
Надати  ОСОБА_1  строк для усунення недоліків касаційної скарги, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення цієї ухвали.
У разі невиконання у встановлений строк вимог цієї ухвали настають наслідки, передбачені законом.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.
 
Суддя                                                                                                                      Є. В. Петров