ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ 
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И 

11 травня 2023 року 
                                                                               
м. Чернівці
справа № 716/932/22
Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого        Одинака О. О. 
суддів: Литвинюк І. М., Половінкіної Н. Ю.
секретар Скулеба А. І.

позивачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , законним представником якого є ОСОБА_1 

відповідач ОСОБА_3 

апеляційна скарга ОСОБА_3 на ухвалу Заставнівського районного суду Чернівецької області від 15 березня 2023 року

головуючий в суді першої інстанції суддя Вайновська О. Є.

ВСТАНОВИВ:

Описова частина
Короткий зміст позовних вимог
В липні 2022 року  ОСОБА_1 , ОСОБА_2 звернулися до суду з позовом до ОСОБА_3 про усунення перешкод шляхом зобов`язання вчинити дії, визнання майна об`єктом спільної сумісної власності подружжя, визнання права власності на частку цього майна, визнання права власності в порядку спадкування за заповітом.
10 березня 2023 року позивачі подали заяву про відмову від позову. 
Заява мотивована тим, що 28 лютого 2023 року приватним нотаріусом видане свідоцтво про право на спадщину та свідоцтва про права власності на спадкове майно, яке було зазначено у позовній заяві.
Короткий зміст ухвали суду першої інстанції
Ухвалою Заставнівського районного суду Чернівецької області від 15 березня 2023 року прийнято відмову від позову ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про усунення перешкод шляхом зобов`язання вчинити дії, визнання майна об`єктом спільної сумісної власності подружжя, визнання права власності на частку цього майна, визнання права власності в порядку спадкування за заповітом.
Закрито провадження у цивільній справі на підставі пункту 4 частини 1 статті 255 ЦПК України.
Повернуто ОСОБА_1 з Державного бюджету України 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову в сумі 6 698 гривень 70 копійок.
Стягнуто з ОСОБА_3 на користь Держави України судовий збір в розмірі 496 гривень 20 копійок.
Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 11 164 гривні 50 копійок.
Суд постановляючи ухвалу в частині, яка оскаржується, виходив з того, що відмова позивачки від позову відбулася внаслідок задоволення її вимог відповідачкою після пред`явлення позову, і позивачка заявила про присудження їй понесених нею судових витрат при зверненні до суду з позовом.
Позивачкою доведено у належний спосіб розмір судових витрат, які вона понесла на правничу допомогу.
Суд прийшов до висновку суд про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 частини витрат пов`язаних з правничою допомогою адвоката в розмірі 11 164 гривень 50 копійок, що є співмірним з наданими адвокатом юридичним послугам, відповідає складності справи та витраченому часу на їх реалізацію.
Короткий зміст вимог апеляційної скарги
В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить ухвалу суду першої інстанції в частині стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 витрат на правничу допомогу та судового збору скасувати.
Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу
Апелянт посилається на те, що суд першої інстанції ухвалив рішення з порушенням норм процесуального права.
Зазначала, що суд першої інстанції не врахував те, що позивачі обґрунтовували свої вимоги за позовом тією обставиною, що вона не надає їм оригіналів правовстановлюючих документів на спадкове майно, однак жодного разу не зверталися відповідною вимогою безпосередньо до відповідачки. Також зазначені документи не витребовувалися нотаріусом.
Відповідачка не заперечувала щодо визнання права власності на частку у спірному спадковому майні за позивачами.
Вважає позов безпідставним. Відмова від позову відбулась не внаслідок задоволення вимог позивачів відповідачкою після пред`явлення позову.
Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи
Позивачі подали відзив на апеляційну скаргу.
Просять апеляційну скаргу залишити без задоволення.
Посилаються на те, що відповідачка виконала вимоги позивачів про усунення перешкод шляхом зобов`язання надати нотаріусу правовстановлюючі документи на рухоме та нерухоме майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя та об`єктом спадкування за заповітом після їх пред`явлення до суду та відкладення розгляду справи з метою врегулювання спору мирним шляхом.
Ухвала суду першої інстанції в частині розподілу судових витрат відповідає нормам процесуального закону.
Мотивувальна частина
Обставини справи, встановлені судами першої та апеляційної інстанцій 
В липні 2022 року  ОСОБА_1 , ОСОБА_2 звернулися до суду з позовом до ОСОБА_3 про визнання майна об`єктом спільної сумісної власності подружжя, визнання права власності на частку цього майна, визнання права власності в порядку спадкування за заповітом (а.с.3-85 т.1).
13 жовтня 2022 року від позивачів надійшла заява про збільшення позовних вимог. А саме позивачі просили усунути перешкоди шляхом зобов`язання відповідачки ОСОБА_3 надати нотаріусу правовстановлюючі документи на рухоме та нерухоме майно (а.с.174-177 т.1).
10 березня 2023 року до суду надійшла заява позивачки ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про відмову від позову. Заява мотивована тим, що 28 лютого 2023 року приватним нотаріусом видане свідоцтво про право на спадщину та свідоцтва про право власності на спадкове майно, яке було зазначено у позовній заяві (а.с.212-215 т.1).
Позиція апеляційного суду, застосовані норми права та мотиви, з яких виходить суд при прийнятті постанови
Заслухавши доповідача, обговоривши доводи скарги та перевіривши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити з наступних підстав.
Так, відповідно до вимог статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Статтею 264 ЦПК України визначено питання, які вирішує суд під час ухвалення рішення суду.
Апеляційний суд вважає, що ухвала суду першої інстанції в частині, яка оскаржується, не відповідає зазначеним вище вимогам закону.
Колегія суддів вважає помилковим висновок суду першої інстанції про наявність підстав для стягнення судових витрат з відповідачки.
За змістом пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Відповідно до пункту 1 частини 2 статті 49 ЦПК України позивач вправі відмовитися від позову (всіх або частини позовних вимог), відповідач має право визнати позов (всі або частину позовних вимог) на будь-якій стадії судового процесу.
Згідно з частинами 1, 3 статті 206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі відмови позивача від позову суд постановляє ухвалу про закриття провадження у справі.
Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо позивач відмовився від позову і відмова прийнята судом.
Згідно з частиною другою статті 255 ЦПК України, про закриття провадження у справі суд постановляє ухвалу, а також вирішує питання про розподіл між сторонами судових витрат, повернення судового збору з державного бюджету.
Предметом апеляційного розгляду у даній справі є судове рішення суду першої інстанції у частині стягнення судових витрат з відповідачки.
Частина третя статті 142 ЦПК України визначає, що у разі відмови позивача від позову понесені ним витрати відповідачем не відшкодовуються, а витрати відповідача за його заявою стягуються з позивача. Однак якщо позивач не підтримує своїх вимог унаслідок задоволення їх відповідачем після пред`явлення позову, суд за заявою позивача присуджує стягнення понесених ним у справі витрат з відповідача.
Правовий аналіз зазначеної норми дає підстави для висновку, що у разі відмови позивача від позову, понесені ним витрати відповідачем не відшкодовуються, а витрати відповідача за його заявою стягуються з позивача, за виключенням, якщо позивач не підтримує свої вимоги унаслідок задоволення їх відповідачем після пред`явлення позову.
Одним із основних принципів цивільного судочинства є диспозитивність, зокрема стаття 13 ЦПК України зобов`язує суд розглядати справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог (відповідно суд касаційної інстанції у межах доводів та вимог касаційної скарги, та перевіряти законність судових рішень лише в межах вимог заявлених у суді першої інстанції), а учаснику справи надає право розпоряджатися своїми правами, у тому числі вчиняти чи не вчиняти ті чи інші процесуальні дії, на власний розсуд.
Судом першої інстанції зазначено, що позивачі відмовились від позову внаслідок задоволення їх вимог відповідачкою після пред`явлення позову.
Однак зі змісту заяви про відмову від позову від 10 березня 2023 року вбачається, що підставою для відмови від своїх вимог позивачами вказано ту обставину, що 28 лютого 2023 року приватним нотаріусом видане свідоцтво про право на спадщину та свідоцтва про право власності на спадкове майно, яке було зазначено у позовній заяві. У такій заяві не зазначено, що позивачі не підтримують своїх вимог унаслідок задоволення їх відповідачкою після пред`явлення позову.
Також в матеріалах справи відсутні докази, які б підтверджували задоволення позовних вимог відповідачкою після пред`явлення позову.
З огляду на вказане суд першої інстанції порушив принцип диспозитивності та зробив помилковий висновок про те, що позивачі відмовились від позову внаслідок задоволення їх вимог відповідачкою після пред`явлення позову.
За таких обставин підстава для присудження стягнення понесених позивачем у справі витрат з відповідачки відсутня.
Також відсутні підстави для стягнення з відповідачки судового збору на користь Держави України.
Такий висновок апеляційного суду узгоджується з правовим висновком, який Верховний Суд виклав у постанові від 21 квітня 2021 року у справі №199/9188/16-ц.
Висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги
Враховуючи наведене вище, ухвала суду першої інстанції постановлена з порушенням норм процесуального права, а тому її слід в частині стягнення з ОСОБА_3  на користь Держави України судового збору в сумі 496 гривень 20 копійок та на користь ОСОБА_1  витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 11 164 гривні 50 копійок скасувати.
Щодо судових витрат
Згідно з частиною 13 статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
З квитанції №34899 від 18 квітня 2023 року вбачається, що відповідачка за подання до суду апеляційної скарги сплатила судовий збір в сумі 536 гривень 80 копійок (а.с.4 т.2).
Як роз`яснено у пункті пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» від 17 жовтня 2014 року, № 10 у разі оскарження рішення суду лише в частині відшкодування чи розподілу судових витрат, що не пов`язано з позовними вимогами і не стосується суті спору, сторона не повинна оплачувати за таку скаргу судовий збір.
З матеріалів справи вбачається, що апелянт оскаржував ухвалу суду першої інстанції в частині розподілу судових витрат, а тому судовий збір не підлягав сплаті за подання до суду апеляційної скарги, а отже і не підлягає розподілу між сторонами.
Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382  ЦПК України, суд 
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити. 
Ухвалу Заставнівського районного суду Чернівецької області від 15 березня 2023 року в частині стягнення з ОСОБА_3  на користь Держави України судового збору в сумі 496 гривень 20 копійок та на користь ОСОБА_1  витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 11 164 гривні 50 копійок скасувати.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.
На постанову може бути подана касаційна скарга до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.
Повна постанова складена 11 травня 2023 року.

Головуючий                                                         Олександр ОДИНАК 

Судді                                                                  Ірина ЛИТВИНЮК 

                                               Наталія ПОЛОВІНКІНА