Справа № 297/1903/16-ц

ПОСТАНОВА
 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

 
       09 травня 2023 року м. Ужгород
Закарпатський апеляційний суд у складі: 

Головуючого - судді Бисага Т.Ю.
суддів: Джуги С.Д., Куштана Б.П.,
за участі секретаря: Волощук В.І.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу  ОСОБА_1 на заочне рішення Мукачівського міськрайонного суду від 06 лютого 2017 року, головуючий суддя Слюсарчук В.М., у справі за позовом ОСОБА_2 до Берегівської міської ради, яка є правонаступником Великобактянської сільської ради, 3-ї особи ОСОБА_1 , Управління Держгеокадастру у Берегівському районі про визнання недійсним та скасування органу місцевого самоврядування, 
В С Т А Н О В И В:

У серпні 2016 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом, в якому вказувала на те, що на підставі договору дарування, укладеного у 2006 році, вона є власником квартири АДРЕСА_1 , а ОСОБА_1 є власником сусідньої квартири АДРЕСА_2 у вказаному будинку.
Біля кожної з квартир розташовані земельні ділянки, зокрема біля квартири позивача розташована земельна ділянка площею 0,10 га, на приватизацію якої рішенням Великобактянської сільської ради від 24.11.2006 року їй надано дозвіл, проте реалізувати таке право вона не може, оскільки цьому перешкоджає рішення Великобактянської сільської ради від 24 листопада 2006 року № 34 та виданий на його підставі ОСОБА_1 державний акт на право приватної власності на землю.
Вказувала на те, що на підставі рішення Великобактянської сільської ради від 24.12.1999 року ОСОБА_1 на присадибну земельну ділянку площею 0,128 га було видано державний акт на право приватної власності, серії 1У-ЗК №028973, зареєстрований у Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №106.   Однак, на підставі оскаржуваного рішення Великобактянської сільської ради за №34 від 24.11.2006 року ОСОБА_1 на ту ж саму присадибну земельну ділянку було видано інший державний акт на право власності на земельну ділянку, серії ЯД №533697 від 20 жовтня 2007 року, при цьому площа земельної ділянки була збільшена та становила 0,1456 га. Однак, як попереднє рішення Великобактянської сільської ради від 24.12.1999 року, так і виданий на його підставі ОСОБА_1 державний акт на право приватної власності на землю, залишилися чинними і скасовані не були.
Посилаючись на те, що відповідно до ч.4 ст.116 ЗК України передача земельних ділянок безоплатно у власність громадян у межах норм, визначених цим Кодексом, провадиться лише один раз по кожному виду використання, а тому видача ОСОБА_1 другого правовстановлюючого документа на земельну ділянку за одним і тим самим цільовим призначенням, та із збільшеною площею, не відповідає положенням ч.4 ст.116 ЗК України і порушує земельні права позивача, так як площа земельної ділянки ОСОБА_1 була збільшена за рахунок площі земельної ділянки позивача, тому ОСОБА_2 просила суд визнати недійсним та скасувати рішення Великобактянської сільської ради за №34 від 24.11.2006 року «Про надання дозволу на виготовлення нового державного акту ОСОБА_1 у АДРЕСА_3 ».
Заочним рішенням Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 06 лютого 2017 року позов задоволено.
  Визнано недійсним та скасовано рішення Великобактянської сільської ради за №34 від 24.11.2006 року «Про надання дозволу на виготовлення нового державного акту ОСОБА_1 у АДРЕСА_3 ».
У апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати зазначене рішення, як постановлене з порушенням норм матеріального і процесуального права та ухвалити нове рішення, яким у позові ОСОБА_2 відмовити.
Рішенням Апеляційного суду Закарпатської області від 01 червня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено. Рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 06 лютого 2017 року скасовано. У позові ОСОБА_2 відмовлено. 

На рішення Апеляційного суду Закарпатської області від 01 червня 2017 року ОСОБА_2 подала касаційну скаргу.

Постановою Верховного Суду від 25 вересня 2019 року касаційну скаргу задоволено частково. 

Рішення Апеляційного суду Закарпатської області від 01 червня 2017 року скасовано, а справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції. 
       Ухвалою Закарпатського апеляційного суду від 04 квітня 2023 року залучено до участі у справі Берегівську міську раду, як правонаступника Великобактянської сільської ради.        
       Сторони у судове засідання не з`явилися, будучи належним чином повідомлені про розгляд справи, що стверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення.
Заслухавши суддю-доповідача, представників сторін, дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія приходить до наступного висновку.
       Судом вірно встановлено, що ОСОБА_2 є власником квартири АДРЕСА_1 , а ОСОБА_1 є власником сусідньої квартири АДРЕСА_2 у вказаному будинку.
До належної позивачу квартири відноситься земельна ділянка розміром 0,10 га, що підтверджується рішенням Великобактянської сільської ради від 24 листопада 2006 року, листом Берегівської ОДПІ від 11 лютого 2010 року № 1005/10/17-0 та відомостями з погосподарської книги Великобактянської сільської ради.
На підставі рішення Великобактянської сільської ради від 24 грудня 1999 року ОСОБА_1 на присадибну земельну ділянку площею 0,128 га було видано державний акт на право приватної власності, серії 1У-ЗК №028973, зареєстрований у книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 106. Рішенням Великобактянської сільської ради від 24 листопада 2006 року ОСОБА_1 було надано дозвіл на виготовлення нового державного акту згідно зведеного плану землекористування та встановлення меж землекористування наданого МПП «Зеніт» в зв`язку з технічними помилками при виготовленні державного акту на землю від 14 січня 2000 року № 106. Даним рішенням збільшено розмір присадибної земельної ділянки належної ОСОБА_1 до 0,1456 га.
Згідно повідомлення Берегівського районного відділу земельних ресурсів від 19 квітня 2006 року № 804 площа земельної ділянки належної ОСОБА_1 , становить 0,128 га, а фактично використовується 0,1319 га, земельна ділянка площею 39 кв.м. відповідно до статті 211 (б) ЗК України рахується самовільним захватом, для визнання недійсним державного акту рекомендовано звернутися до суду.
Частинами першою, другою статті 116 ЗК України (тут і далі - в редакції, чинній на час розгляду справи судами попередніх інстанцій) установлено, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.
Право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом (частина перша статті 126 ЗК України).
Статтею 118 ЗК України визначено порядок безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами. Так, відповідно до частин першої, другої шостої - дев`ятої вказаної норми права громадянин, зацікавлений у приватизації земельної ділянки, яка перебуває у його користуванні, подає заяву до відповідної районної, Київської чи Севастопольської міської державної адміністрації або сільської, селищної, міської ради за місцезнаходженням земельної ділянки.
Рішення органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування щодо приватизації земельних ділянок приймається на підставі технічних матеріалів та документів, що підтверджують розмір земельної ділянки.
Громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення індивідуального дачного будівництва у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідної районної, Київської чи Севастопольської міської державної адміністрації або сільської, селищної, міської ради за місцезнаходженням земельної ділянки. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб).
Районна, Київська чи Севастопольська міська державна адміністрація або сільська, селищна, міська рада розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні.
Розроблений проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки подається Комісії з розгляду питань, пов`язаних з погодженням документації із землеустрою (далі - Комісія). Комісія протягом трьох тижнів з дня одержання проекту надає відповідному органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування свій висновок щодо погодження проекту або відмови у його погодженні. У разі якщо проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки підлягає обов`язковій державній експертизі землевпорядної документації, погоджений проект подається Комісією до відповідного органу земельних ресурсів для здійснення такої експертизи.
Районна, Київська чи Севастопольська міська державна адміністрація або сільська, селищна, міська рада у двотижневий строк з дня отримання погодженого проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (а в разі необхідності здійснення обов`язкової державної експертизи землевпорядної документації згідно із законом - після отримання позитивного висновку такої експертизи) приймає рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність.
Державні акти на право власності на земельні ділянки є документами, що посвідчують право власності й видаються на підставі відповідних рішеніь органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах и повноважень. У спорах, пов`язаних із правом власності на земельні ділянки, недійсними можуть визнаватися як зазначені рішення, на підставі яки видано відповідні державні акти, так і самі акти на право власності ні земельні ділянки. Визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування вважається законним, належним та окремим способом поновлення порушених прав у судовому порядку.
Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 грудня 2018 року у справі № 2-3007/11 (провадження № 14-525цс18).
Матеріалами справи підтверджується, що технічна землевпорядна документація, яка була підставою для прийняття оскаржуваного рішення органу місцевого самоврядування у 2006 році містила ряд інших суттєвих недоліків, зокрема, в порушення вимог ч.2 ст.198 ЗК України (у редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) кадастрова зйомка не містила матеріалів погодження меж із суміжними власниками та землекористувачами, що призвело до встановлення спірної площі без урахування усталеного межового знаку - паркану, який тривалий час (із 2001р.) розділяє суміжні земельні ділянки, що використовуються ОСОБА_2 та ОСОБА_1 .
З огляду на викладене, судом першої інстанції ухвалено законне та обґрунтоване рішення, а доводи апеляційної скарги правильних висновків Мукачівського міськрайонного суду не спростовують, а зводяться виключно до помилкового тлумачення деяких норм законодавства та свідомого перекручування достовірно встановлених фактичних обставин.
Так, апелянтом залишено поза увагою, що нерухоме майно, для обслуговування якого необхідна спірна земельна ділянка, набуте позивачем у власність у 2006 році на час дії як і ст.120 ЗК України (2002р.) так і ст. 311 ЦК України (2004р.), вказані правові норми гарантують, при набутті у власність нерухомого майна, - право користування земельною ділянкою, що є необхідною для обслуговування нерухомого майна чи отримання такої ділянки у власність.
Критичній оцінці підлягають також твердження апелянта щодо порядку визначення належного відповідача у цій цивільній справі, оскільки відповідно до принципів диспозитивності цивільного процесу закріплених в ст.11 ЦПК України, право на обрання способу захисту власного права чи охоронюваного законом інтересу належить виключно позивачеві, так само позивачеві належить право визначати осіб, які охоронювані законом інтереси позивача порушують.
Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод та Перший Протокол вказаного міжнародного договору вказують на неприпустимість розгляду судових зав, які можуть вплинути на обсяг права власності певних осіб, без залучення таких осіб, до судового процесу.
За цих обставин, Великобактянська сільська рада, прийнявши оскаржуване рішення та порушивши права позивача є належним відповідачем у цій цивільній справі, ОСОБА_1 правомірно залучена до участі у справі в якості третьої особи, оскільки ухвалене за результатами розгляду справи судове рішення може в подальшому вплинути на її права та обов`язки.
Безпідставним є також посилання апелянта на п.1.13 «Інструкції про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою та договорів оренди землі» затвердженої Наказом Держкомзему за №43 від 04.05.99 р. із наступними змінами (у редакції чинній на час прийняття спірного рішення Великобактянської сільської ради – 2006 р.).
Вказані норми Інструкції вказують на обов`язковість відновлення меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) за затвердженою відповідною технічною документацією, однак, приписи Інструкції безумовно не надають можливості змінювати площу земельної ділянки, її конфігурації, чи не враховувати усталені межові значки (в даному випадку – паркан, який із 2001 р. розділяє спірні землі).
Підлягають відхиленню також твердження апелянта про неналежно обраний спосіб захисту позивачем власних прав та охоронюваних законом інтересів, оскільки матеріалами справи та достовірно встановленими судом обставинами підтверджується, що внаслідок прийняття оскаржуваного незаконного рішення за №34 від 24.11.2006р. Великобактянської сільської ради, позивач не має можливості реалізувати гарантоване законодавством право набуте безоплатно у власність земельну ділянку яка використовується ОСОБА_2 та членами її сім`ї із 2001 року та є необхідною для обслуговування нерухомого майна, що належить позивачу на праві приватної власності.
Суд з достатньою повнотою з`ясував дійсні обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дослідив докази, яким дав правильну оцінку та прийняв законне та обґрунтоване рішення. 
Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, а тому не заслуговують на увагу.
       Рішення суду є законним та обґрунтованим і підстав для його зміни чи скасування немає.
       Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З врахуванням наведеного, апеляційний суд дійшов до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення суду першої інстанції без змін.
Керуючись ст. 374,375,381-384ЦПК України, апеляційний суд
П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Заочне рішення Мукачівського міськрайонного суду від 06 лютого 2017 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення. 

Повний текст постанови суду складено 16 травня 2023 року.

Головуючий 

Судді