ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 травня 2023 року	Львів	Справа № 260/4116/22 пров. № А/857/35/23	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
головуючого судді                                                  Заверухи О.Б.,
суддів                                                                      Гінди О.М., Ніколіна В.В., 

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу 27 прикордонного загону імені героїв Карпатської Січі (військова частина НОМЕР_1 ) на рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 24 листопада 2022 року   у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 )     про   визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії,-

суддя (судді) в суді першої інстанції – Калинич Я.М.,
час ухвалення рішення – не зазначено, 
місце ухвалення рішення – м. Ужгород, 
дата складання повного тексту рішення – не зазначено,

В С Т А Н О В И В:

17 жовтня 2022 року ОСОБА_1 звернулась в суд з адміністративним позовом до 27 прикордонного загону імені героїв Карпатської Січі (військова частина НОМЕР_1 ), в якому, з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог, просила: визнати протиправною бездіяльність щодо ненарахування (нарахування у меншому розмірі) та невиплаті індексації грошового забезпечення в належному розмірі із 01 квітня 2009 року по 31 грудня 2015 року - січень 2008 року; зобов`язати вчинити дії щодо нарахування та виплати їй індексації грошового забезпечення (з врахуванням раніше виплачених сум), із застосуванням місяця для обчислення індексу споживчих цін для розрахунку індексації грошового забезпечення із 01 квітня 2009 року по 31 грудня 2015 року - січень 2008 року із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб відповідно до п. 2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15 січня 2004 року № 44; зобов`язати нарахувати та виплатити їй компенсацію втрат доходів у зв`язку з порушенням термінів виплати індексації грошового забезпечення за період з 01 квітня 2009 року по день її фактичної виплати, - відповідно до Закону України від 19 жовтня 2000 року № 2050-ІІІ «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» та Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2001 року № 159, із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб відповідно до п. 2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15 січня 2004 року № 44.
На обґрунтування позовних вимог зазначає, що з 01 квітня 2009 року проходила військову службу в органах Державної прикордонної служби України, відповідно до наказу НОМЕР_2 прикордонного загону Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України від 25 липня 2022 року № 515-ОС «Про особовий склад» її виключено зі списків особового складу загону та всіх видів забезпечення. Вказує, що звернулась із запитами до Галузевого державного архіву Державної прикордонної служби України та до НОМЕР_2 прикордонного загону про отримання карток грошового забезпечення із 2009 по 2015 роки. З аналізу наданих відповідей та копій карток грошового забезпечення вважає, що індексація грошового забезпечення здійснена неправильно, обчислена з порушенням вимог чинного законодавства, оскільки базовим місяцем для нарахування індексації грошового забезпечення військовослужбовців, повинен бути січень 2008 року, водночас всі інші місяці у даному проміжку часу не можуть бути базовими для нарахування індексації, оскільки проміжку з січня 2008 року до березня 2018 року, посадові оклади військовослужбовців, з яких вираховується індексація, залишалися незмінними. Вважає, що враховуючи факт невиплати сум індексації грошового забезпечення за спірний період, має право на компенсацію втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків виплати індексації грошового забезпечення, крім того, нарахування та виплата індексації грошового забезпечення повинно відбуватись з одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб.
Рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 24 листопада 2022 року    адміністративний позов задоволено повністю. Визнано протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) щодо ненарахування та не виплати у повному розмірі індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з 01 квітня 2009 року по 31 грудня 2015 року із застосуванням місяця для обчислення індексу споживчих цін для розрахунку індексації грошового забезпечення - січень 2008 року. Зобов`язано ІНФОРМАЦІЯ_2 (військова частина НОМЕР_1 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 01 квітня 2009 року по 31 грудня 2015 року (з врахуванням раніше виплачених сум), із застосуванням місяця для обчислення індексу споживчих цін для розрахунку індексації грошового забезпечення – січень 2008 року, та компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати на суму невиплаченої індексації грошового забезпечення за весь час затримки виплати - з 01.04.2009 року по день фактичної виплати індексації, із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб відповідно до пункту 2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 44 від 15.01.2004.
Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що з аналізу постанови Кабміну України № 1294 в період її дії з 01 січня 2008 року по 01 березня 2018 року можна зробити висновок про незмінність розмірів посадових окладів військовослужбовців. Підвищення тарифних ставок (окладів) військовослужбовців за період з січня 2008 року по березень 2018 року, що є підставою для встановлення іншого базового місяця для проведення індексації, не відбувалося. З огляду на вищенаведене, суд першої інстанції  прийшов до  висновку про наявність підстав для визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо не нарахування та не виплати в повному обсязі індексації грошового забезпечення за період з 01 квітня 2009 року по 31 грудня 2015 року із застосуванням базового місяця січня 2008 року та його зобов`язання нарахувати та виплатити позивачу індексацію грошового забезпечення за період з 01 квітня 2009 року по 31 грудня 2015 року з урахуванням базового місяця січня 2008 року та з урахуванням раніше виплачених сум. Крім того, вимоги позивача про проведення нарахування та виплати індексації грошового забезпечення із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб відповідно до пункту 2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу, затвердженого постановою Кабінетом Міністрів України від 15 січня 2004 року № 44 також підлягає задоволенню. Враховуючи наявність факту невиплати позивачу сум індексації грошового забезпечення суд першої інстанції вважав, що позивач має право на компенсацію втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків виплати індексації грошового забезпечення.
Не погодившись з прийнятим рішенням, ІНФОРМАЦІЯ_2 (військова частина НОМЕР_1 ) подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове, яким у задоволенні адміністративного позову відмовити повністю. 
Доводи апеляційної скарги обґрунтовує тим, що оскаржуване рішення є незаконним та необґрунтованим, прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального  права, що призвело до неправильного вирішення справи. Зокрема, зазначає, що лише з 01 грудня 2015 року на зміну базового місяця для нарахування індексації стало впливати виключно підвищення тарифних ставок (окладів). Вважає, що відсутні підстави для застосування базового місяця – січень 2008 року, оскільки індексація грошового забезпечення позивачу виплачувалася за умови, якщо величина індексу споживчих цін перевищувала поріг індексації, а тривалість таких виплат залежала від подальших змін у грошовому забезпеченні позивача загалом, а не окремих його складових у вигляді посадового окладу. Вказує, що базовими місяцями вважались місяці, в яких збільшувались постійні складові грошового забезпечення позивача.
Представником позивача подано відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначено, що у спірний період посадовий оклад позивача був незмінним і становив 645 грн. Вказує, що надбавки, доплати та премії не змінювали встановлені законодавством розміри та види грошового забезпечення, а дозволялось лише тимчасове, додаткове преміювання військовослужбовців. Звертає увагу на те, що повноваження відповідача у цій справі не є дискреційними, відповідач не наділений повноваженнями  за конкретних фактичних обставин діяти не за законом, а на власний розсуд.
Суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження) (п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України).
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши обставини справи та доводи апеляційної скарги, відзиву на апеляційну скаргу, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково з наступних підстав.
Як встановлено судом першої інстанції, позивач проходив військову службу в органах Державної прикордонної служби України.
Відповідно до наказу НОМЕР_2 прикордонного загону Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України від 25 липня 2022 року № 515-ОС «Про особовий склад» ОСОБА_1 виключено зі списків особового складу загону та всіх видів забезпечення (а.с.12).
Враховуючи, що до судів почастішали звернення колишніх військовослужбовців щодо не проведення нарахування та невиплати їм індексації грошового забезпечення під час проходження військової служби, ОСОБА_1 звернулась через представника із запитами до Галузевого державного архіву Державної прикордонної служби України та до НОМЕР_2 прикордонного загону про отримання карток грошового забезпечення із 2009 по 2022 роки.
Листом НОМЕР_2 прикордонного загону від 12 серпня 2022 року надіслано представнику позивача завірені копії карток грошового забезпечення ОСОБА_1 за період проходження військової служби в НОМЕР_2 прикордонному загоні (2017, 2018, 2022 роки) (а.с.14).
Листом Галузевого державного архіву Державної прикордонної служби України від 07 вересня 2022 року надіслано представнику позивача копії карток грошового забезпечення ОСОБА_1 за 2009-2015 роки. Повідомлено,  що у фінансових документах військової частини НОМЕР_1 за 2016 рік картка на ОСОБА_1 відсутня (а.с.15).
Із копій особистих карток грошового забезпечення ОСОБА_1 за 2009 - 2015 роки слідує, що ОСОБА_1 виплачено індексацію грошового забезпечення за липень, жовтень-грудень 2009 року - 94,62 грн; за січень-лютий, жовтень-грудень 2010 року - 172,59 грн; за лютий, серпень-вересень 2011 року – 75,74 грн; за 2012 рік - 00,00 грн; за 2013 рік- 00,00 грн; за лютий, червень-серпень, жовтень-грудень 2014 року – 1622,38 грн; за листопад- грудень 2015 року - 2072,61 грн (а.с.16-22).
Із квітня по червень, серпень та вересень 2009 року; із квітня по вересень 2010 року; січень, із березня по липень та із жовтня по грудень 2011 року; із січня по грудень 2012 року; із січня по грудень 2013 року; січень, із березня по травень, вересень 2014 року; із січня по жовтень 2015 року - індексація грошового забезпечення позивачу не нараховалась та не виплачувалась.
Приймаючи оскаржуване рішення суд першої інстанції прийшов до висновку про задоволення позовних вимог.
Колегія суддів частково погоджується з таким висновком суду першої інстанції з наступних підстав.
Відповідно до ч. 2  ст. 9 Закону України від 20 грудня 1991 року № 2011-XII «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі – Закон № 2011-XII) до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.
Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця. Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону (ч. 3  ст. 9 Закону № 2011-XII).
Правові, економічні та організаційні основи підтримання купівельної спроможності населення України в умовах зростання цін з метою дотримання встановлених Конституцією України гарантій щодо забезпечення достатнього життєвого рівня населення України визначені Законом України від 03 липня 1991 року «Про індексацію грошових доходів населення» (далі – Закон № 1282-XII).
Відповідно до статті 1 Закону № 1282-XII індексація грошових доходів населення – встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг.
Згідно з положеннями статті 2 Закону № 1282-XII індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, зокрема, оплата праці (грошове забезпечення). Індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення.
Відповідно до частини першої статті 4 Закону №1282-XII, в редакції станом на час виникнення спірних правовідносин, індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 101 відсотка.
Законом № 911-VIII від 24 грудня 2015 року, який набрав чинність з 01 січня 2016 року, внесені зміни у частину першу статті 4 Закону № 1282-XII, число « 101» замінено числом « 103». 
Обчислення індексу споживчих цін для індексації грошових доходів населення провадиться наростаючим підсумком, починаючи з місяця введення в дію цього Закону. Для проведення подальшої індексації грошових доходів населення обчислення індексу споживчих цін починається за місяцем, у якому індекс споживчих цін перевищив поріг індексації, зазначений у частині першій цієї статті. Підвищення грошових доходів населення у зв`язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, у якому опубліковано індекс споживчих цін (частини друга – четверта статті 4 Закону № 1282-XII).
Згідно з частиною першою статті 5 Закону № 1282-XII підприємства, установи та організації підвищують розміри оплати праці у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів.
Підприємства, установи та організації, що фінансуються чи дотуються з Державного бюджету України, підвищують розміри оплати праці (грошового забезпечення) у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів і коштів Державного бюджету України (частина друга статті 5 Закону № 1282-XII).
Згідно з положеннями частини шостої статті 5 Закону № 1282-XII проведення індексації грошових доходів населення здійснюється у межах фінансових ресурсів бюджетів усіх рівнів, бюджету Пенсійного фонду України та бюджетів інших фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування на відповідний рік.
Відповідно до статті 6 Закону № 1282-XII у разі виникнення обставин, передбачених статтею 4 цього Закону грошові доходи населення визначаються, як результат добутку розміру доходу, що підлягає індексації в межах прожиткового мінімуму для відповідних соціальних і демографічних груп населення, та величини індексу споживчих цін. 
Постановою Кабінету Міністрів України від 17 серпня 2003 року № 1078 затверджено Порядок проведення індексації грошових доходів населення (далі – Порядок № 1078), який визначає правила обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації та сум індексації грошових доходів населення і поширюється на підприємства, установи та організації незалежно від форми власності і господарювання, а також на фізичних осіб, що використовують працю найманих працівників.
Відповідно до пункту 1-1 Порядку № 1078, в редакції на час виникнення спірних правовідносин, підвищення грошових доходів громадян у зв`язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, в якому офіційно опубліковано індекс споживчих цін.
Індексація грошових доходів населення проводиться у разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який встановлюється в розмірі 101 відсотка.
Індекс споживчих цін обчислюється Держстатом і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях.
Відповідно до пункту 5 Порядку № 1078, в редакції на час виникнення спірних правовідносин, у разі підвищення розмірів мінімальної заробітної плати, пенсії, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, стипендій, а також у разі зростання грошових доходів населення без перегляду їх мінімальних розмірів місяць, в якому відбулося підвищення, вважається базовим при обчисленні індексу споживчих цін для індексації грошових доходів населення. Індексація грошових доходів, отриманих громадянами за цей місяць, не провадиться. З наступного місяця здійснюється обчислення наростаючим підсумком індексу споживчих цін для проведення подальшої індексації.
Враховуючи наведене, індексація грошового забезпечення є однією з основних державних гарантій щодо оплати праці. За вимогами вказаних нормативно-правових актів проведення індексації у зв`язку зі зростанням споживчих цін (інфляцією) є обов`язковою для всіх юридичних осіб роботодавців, незалежно від форми власності та виду юридичної особи в тому числі військовослужбовців.
Індексація грошового забезпечення є одним із способів забезпечення державних соціальних стандартів і нормативів, тому держава не може односторонньо відмовитись від взятих на себе зобов`язань, шляхом не виділення на дані цілі бюджетних асигнувань, без внесення відповідних змін до чинного законодавства щодо зміни соціальних стандартів і нормативів.
Виплата індексації грошового забезпечення здійснюється за місцем перебування військовослужбовців на грошовому забезпеченні і обмежене фінансування, жодним чином, не впливає на право позивача отримати індексацію грошового забезпечення, що є предметом спору у цій справі.
Такий висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду, яка викладена у постановах від 07 серпня 2019 року у справі № 825/694/17 та від 19 березня 2020 року у справі № 820/5286/17.
Колегія суддів зазначає, що у цій справі повноваження відповідача стосовно визначення базового місяця для проведення індексації грошового забезпечення не є дискреційними, оскільки, у даному випадку є лише один правомірний і законно обґрунтований варіант поведінки суб`єкта владних повноважень – нарахувати та виплатити позивачу індексацію грошового забезпечення.
Дискреційними є повноваження суб`єкта владних повноважень обирати у конкретній ситуації між альтернативами, кожна з яких є правомірною. Прикладом подібних повноважень є повноваження, які закріплені у законодавстві із застосуванням слова «може». У такому випадку дійсно суд не може зобов`язати суб`єкта владних повноважень обрати один з правомірних варіантів поведінки, оскільки який би варіант реалізації повноважень не обрав відповідач, кожен з них буде правомірним, а тому це не порушує будь-чиїх прав.
Водночас повноваження державних органів не є дискреційними, коли є лише один правомірний і законно обґрунтований варіант поведінки суб`єкта владних повноважень. Тобто, у разі настання визначених законодавством умов відповідач зобов`язаний вчинити конкретні дії і, якщо він їх не вчиняє, його можна зобов`язати до цього в судовому порядку.
Відповідно до норм Порядку № 1078 в редакції, що діяла до 15 грудня 2015 року, «базовим» місяцем вважався місяць, в якому відбулося підвищення мінімальної зарплат, пенсій, стипендій, виплат із соціального страхування чи зростання грошових доходів населення без перегляду їх мінімальних розмірів (за рахунок постійних складових зарплати). 
З прийняттям Кабінетом Міністрів України постанови № 1013 від 09 грудня 2015 року, яка набрала чинності з 15 грудня 2015 року, істотно змінився порядок індексації зарплати (грошового забезпечення) та інших доходів населення. Пункт 5 Порядку №1078 в редакції Постанови № 1013, пов`язує початок обчислення зростання індексу споживчих цін з місяцем, у якому відбулося підвищення тарифних ставок (окладів) за посадою.
Отже, базовий місяць для такої індексації до 01 грудня 2015 року визначається в разі збільшення постійних складових грошового забезпечення конкретного працівника, а з 01 грудня 2015 року визначається нормативно і відповідач не наділений повноваженнями діяти на свій розсуд, обираючи інший місяць базовим, ніж той, у якому відбулося підвищення постійних видів грошового забезпечення до 01 грудня 2015 року і тарифної ставки (окладу) після 01 грудня 2015 року.
Тому у разі настання визначених законодавством умов, відповідач зобов`язаний вчинити конкретну дію на користь позивача – провести індексацію його грошового забезпечення, враховуючи збільшення постійних складових грошового забезпечення у період до 01 грудня 2015 року, а після 01 грудня 2015 року враховуючи нормативно визначений базовий місяць. Якщо відповідач цієї дії не вчиняє, останнього можна зобов`язати до її вчинення у судовому порядку.
Вищезазначене узгоджується із правовою позицією Верховного Суду, висловленою у постановах від 29 листопада 2021 року у справі № 120/313/20-а, від 26 січня 2022 року у справі № 400/1118/21.
Із копій карток на грошове забезпечення ОСОБА_1 за 2009-2015 роки слідує, що у вказаний період індексація грошового забезпечення нараховувалась та виплачувалась позивачу за липень, жовтень-грудень 2009 року, за січень-лютий, жовтень-грудень 2010 року, за лютий, серпень-вересень 2011 року, за лютий, червень-серпень, жовтень-грудень 2014 року, за листопад-грудень 2015 року, проте, відсутні дані щодо  того, який базовий місяць  визначався відповідачем при нарахуванні та виплаті індексації грошового забезпечення (а.с.16-22).
Відповідно нарахування індексації не здійснювалось за періоди: з квітня по червень, серпень та вересень 2009 року; із квітня по вересень 2010 року; у січні, із березня по липень та із жовтня по грудень 2011 року; із січня по грудень 2012 року; із січня по грудень 2013 року; у січні, із березня по травень, вересень 2014 року; із січня по жовтень 2015 року – індексація грошового забезпечення позивачу не нараховалась та не виплачувалась.
Стосовно позовних вимог про визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо ненарахування та невиплати індексації грошового забезпечення в належному розмірі за період з 01 квітня 2009 року по 30 листопада  2015 року, а також про зобов`язання нарахувати і виплатити індексацію за вказаний період з урахуванням базового місяця січня 2008 року колегія суддів зазначає наступне.
Як зазначено вище, що з 01 січня 2008 року по 30 листопада 2015 року індексація грошового забезпечення проводилася в разі підвищення грошового забезпечення за рахунок будь-яких його постійних складових.  
Статтею 9 Закону № 2011-XII  та Постановою № 1294 визначено, що до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.
07 листопада 2007 року Кабінет Міністрів України прийняв постанову № 1294 «Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» (далі – Постанова № 1294),  відповідно до пункту першого якої грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу складається з посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням, щомісячних (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.
Схема посадових окладів осіб офіцерського складу Збройних Сил України затверджена Додатком 1 до Постанови № 1294, ця  Постанова  набрала чинності з 01 січня 2008 року.
Отже, з набранням чинності Постановою № 1294 відбулись зміни розміру тарифних ставок (посадових окладів) відповідних категорій військовослужбовців, зокрема і посадового окладу позивача.
Пунктом 10-1 Порядку № 1078 (в редакції, що діяла до 01 грудня 2015 року) встановлено, що обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації заробітної плати новоприйнятих працівників здійснюється з місяця прийняття працівника на роботу.
Колегія суддів звертає увагу на те, що ОСОБА_1 уклала контракт про проходження військової служби в квітні 2009 року, тобто була новоприйнятим працівником, на якого поширюється дія пункту 10-1 Порядку № 1078, тому відсутні підстави для застосування січня 2008 року в якості базового місяця для нарахування та виплати грошового забезпечення позивача за період з 01 квітня 2009 року.  Базовим місяцем у цьому випадку є квітень 2009 року.
Із копій карток на грошове забезпечення ОСОБА_1 за 2009-2015 роки слідує, що підвищення постійних складових грошового забезпечення відбулось у жовтні 2009 року шляхом підвищення надбавки за особливі умови служби, у березні 2010 року шляхом підвищення надбавки за особливі умови служби та надбавки за вислугу років, у квітні 2010 року шляхом підвищення надбавки за особливі умови служби та надбавки за вислугу років,  у червні 2010 року шляхом підвищення премії, у квітні 2011 року шляхом підвищення надбавки за особливі умови служби , надбавки за вислугу років та премії, у жовтні 2011 року шляхом підвищення премії, у травні 2012 року шляхом підвищення премії, у березні 2014 року шляхом підвищення надбавки за вислугу років та надбавки за особливі умови служби, у жовтні 2014 року шляхом підвищення премії, у лютому 2015 року шляхом підвищення премії.
Колегія суддів зазначає, що індексація грошового забезпечення нараховувалась та виплачувалась позивачу за липень, жовтень-грудень 2009 року, за січень-лютий, жовтень-грудень 2010 року, за лютий, серпень-вересень 2011 року, за лютий, червень-серпень, жовтень-грудень 2014 року, за листопад-грудень 2015 року, проте, відсутні дані щодо того, який базовий місяць враховувався при нарахуванні та виплаті індексації грошового забезпечення.
Суд апеляційної інстанції вказує, що у спірному періоді (квітень 2009 року – листопад 2015 року) ключовим є те, що при проведенні індексації до часу прийняття Постанови від 09 грудня 2015 року № 1013 базовим місяцем при обчисленні індексу споживчих цін для індексації грошових доходів населення був місяць зростання грошових доходів військовослужбовця (в тому числі у зв`язку із встановленням надбавок, виплати премії), а не місяць, в якому відбулось підвищення тарифної ставки (посадового окладу) за посадою, яку займає військовослужбовець.
Таким чином, з врахуванням наведеного вище колегія судддів приходить до висновку, що судом першої інстанції неправильно застосовано Порядок № 1078 в редакції, яка підлягала застосуванню лише з 01 грудня 2015 року для вирішення спірних питань щодо нарахування індексації грошового забезпечення позивача у період з 01 квітня 2009 року до 30 листопада 2015 року.
Таким чином, помилковим є висновок суду першої інстанції про те, що за період з 01 квітня 2009 року по 30 листопада 2015 року базовим місяцем для нарахування та виплати індексації грошового забезпечення повинен бути січень 2008 року.
Враховуючи вищенаведене, колегія суддів вважає, що належним способом захисту порушеного права позивача у цьому випадку є визнання протиправною бездіяльності НОМЕР_2 прикордонного загону (військова частина НОМЕР_1 ) щодо неналежного нарахування та виплати в неналежному розмірі індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 за період із 01 квітня 2009 року по 30 листопада 2015 року, а також зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити позивачу індексацію грошового забезпечення за період з 01 квітня 2009 року по 30 вересня 2009 року з урахуванням базового місяця – квітень 2009 року, з 01 жовтня 2009 року по 28 лютого 2010 року з урахуванням базового місяця – жовтень 2009 року, з 01 березня 2010 року по 31 березня 2010 року з урахуванням базового місяця – березень 2010 року, з 01 квітня 2010 року по 31 травня 2010 року з урахуванням базового місяця – квітень 2010 року, з 01 червня 2010 року по 31 березня 2011 року з урахуванням базового місяця – червень 2010 року, з 01 квітня 2011 року по 30 вересня 2011 року з урахуванням базового місяця – квітень 2011 року, з 01 жовтня 2011 року по 30 квітня 2012 року з урахуванням базового місяця – жовтень 2011 року, з 01 травня 2012 року по 28 лютого 2014 року з урахуванням базового місяця – травень 2012 року, з 01 березня 2014 року по 30 вересня 2014 року з урахуванням базового місяця – березень 2014 року, з 01 жовтня 2014 року по 31 січня 2015 року з урахуванням базового місяця – жовтень 2014 року, з 01 лютого 2015 року по 30 листопада 2015 року з урахуванням базового місяця – лютий 2015 року з урахуванням раніше виплачених сум.
Щодо позовної вимоги про визнання протиправними бездіяльності НОМЕР_2  прикордонного загону щодо неналежного нарахування та виплати в неналежному розмірі індексації грошового забезпечення за період з 01 грудня 2015 року по 31 грудня 2015 року з урахуванням базового місяця січня 2008 року, а також про зобов`язання нарахувати і виплатити індексацію за вказаний період колегія суддів зазначає наступне.
У зв`язку з прийняттям  Кабінетом Міністрів України постанови від 09 грудня 2015 року №  1013 «Про упорядкування структури заробітної плати, особливості проведення індексації та внесення змін до деяких нормативно-правових актів»  (далі – Постанова № 1013), яка набрала чинності з 15 грудня 2015 року та підлягала застосуванню з 01 грудня 2015 року, істотно змінився порядок індексації зарплати та інших доходів населення.
Серед іншого, внесеними змінами передбачено ряд новел в порядку проведення індексації грошових доходів населення.
Так, в редакції Постанови № 1013 пункт 5 Порядку № 1078 викладено у такій редакції:
«У разі підвищення тарифних ставок (окладів), пенсій або щомісячного довічного грошового утримання, стипендій, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, значення індексу споживчих цін у місяці, в якому відбувається підвищення, приймається за 1 або 100 відсотків.
Обчислення індексу споживчих цін для проведення подальшої індексації здійснюється з місяця, наступного за місяцем підвищення зазначених грошових доходів населення.
Сума індексації у місяці підвищення тарифних ставок (окладів), пенсій або щомісячного довічного грошового утримання, стипендій, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, не нараховується, якщо розмір підвищення грошового доходу перевищує суму індексації, що склалась у місяці підвищення доходу.
Якщо розмір підвищення грошового доходу не перевищує суму індексації, що склалась у місяці підвищення доходу, сума індексації у цьому місяці визначається з урахуванням розміру підвищення доходу і розраховується як різниця між сумою індексації і розміром підвищення доходу…».
Таким чином, починаючи з 01 грудня 2015 року обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації здійснюється з місяця наступного за місяцем підвищення тарифної ставки (посадового окладу) за посадою, яку займає працівник, в тому числі військовослужбовець.
Отже, якщо раніше базовим місяцем вважався місяць, у якому відбулося підвищення мінімальної зарплати, пенсій, стипендій виплат із соціального страхування чи зростання грошових доходів населення без перегляду їх мінімальних розмірів (за рахунок постійних складових зарплати), то після прийняття Постанови № 1013 від 09 грудня 2015 року місяцем підвищення став місяць, у якому відбулося підвищення тарифних ставок (окладів), пенсій або щомісячного грошового утримання, стипендій, виплат із соціального страхування (пункт 5 Порядку № 1078).
Таким чином, обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації, починаючи з грудня 2015 року здійснюється не індивідуально для кожного працівника (в залежності від прийняття його на роботу або зростання його доплат та надбавок), а саме від моменту останнього перегляду тарифної ставки (окладу) за посадою, яку займає працівник.
Постанова № 1013 не містить вказівок про те, що її положення застосовуються до правовідносин щодо нарахування індексації за період до набрання нею чинності
Відповідно до пункту 14 Порядку № 1078 роз`яснення щодо застосування цього Порядку надає Мінсоцполітики.
Згідно з роз`ясненням Мінсоцполітики від 08 серпня 2017 року № 48/о/66-17 на запит ДФ Міноборони від 18 липня 2017 року № 248/3/9/1/863 зміна розміру доплат, надбавок та премій не впливає на початок обчислення індексації, якщо не підвищується посадовий оклад.
У роз`ясненні Мінсоцполітики від 18 квітня 2018 року № 28/о/66-18 вказано, що у разі зростання грошового забезпечення за рахунок інших його складових, без підвищення посадового окладу, сума індексації не зменшується на розмір підвищення грошового забезпечення.
Постанова № 1294 втратила чинність 01 березня 2018 року на підставі  постанови Кабінету Міністрів України № 704 від 30 серпня 2017 року «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб», якою збільшено розмір грошового забезпечення військовослужбовців та установлено для них нові додаткові види грошового забезпечення.
Колегія суддів звертає увагу, що підвищення тарифних ставок (окладів) військовослужбовців за період з 01 січня 2008 року (після набрання чинності Постановою № 1294) по 28 лютого  2018 року (до моменту набрання законної сили Постанови № 704), що є підставою для встановлення іншого базового місяця для проведення індексації, не відбувалося.
Отже, за період з 01 грудня 2015 року по 31 грудня 2015 року базовим місяцем для нарахування індексації грошового забезпечення позивача повинен бути січень 2008 року.
Враховуючи вищенаведене, колегія суддів вважає, що належним способом захисту порушеного права позивача у цьому випадку є визнання протиправною бездіяльності НОМЕР_2 прикордонного загону (військова частина НОМЕР_1 ) щодо неналежного нарахування та виплати в неналежному розмірі індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з 01 грудня 2015 року по 31 грудня 2015 року,  а також зобов`язання нарахувати та виплатити позивачу  індексацію грошового забезпечення за період з вказаний період з урахуванням базового місяця січень 2008 року.
Стосовно позовних вимог про зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати на суму невиплаченої індексації грошового забезпечення за весь час затримки виплати – з  01 квітня 2009 року по день фактичної виплати індексації, колегія суддів зазначає наступне.
Стаття 2 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» від 19 жовтня 2000 року № 2050-ІІІ (далі – Закон № 2050-ІІІ) визначає, що компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати (далі – компенсація) провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом.
Під доходами у Законі № 2050-ІІІ слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії; соціальні виплати; стипендії; заробітна плата (грошове забезпечення) та інші.
Згідно із статтею 3 Закону № 2050-ІІІ сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться).
За змістом   статті 4 Закону № 2050-ІІІ виплата громадянам суми компенсації провадиться у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць.
Системний аналіз вищезазначених норм дає підстави для висновку, що індексація є складовою заробітної плати та у разі несвоєчасної виплати сум індексації грошових доходів громадян провадиться їх компенсація відповідно до діючого законодавства.
Використане у статті 3 Законі № 2050-ІІІ формулювання, що компенсація обчислюється як добуток «нарахованого, але не виплаченого грошового доходу» за відповідний місяць, означає, що має існувати обов`язкова складова обчислення компенсації – невиплачений грошовий дохід, який може бути або нарахований, або який можна нарахувати, зокрема, і на підставі судового рішення.
Зміст і правова природа спірних правовідносин у розумінні положень статей 1-3 вказаного Закону № 2050-ІІІ дають підстави вважати, що право на компенсацію втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати особа набуває незалежно від того, чи були такі суми їй попередньо нараховані, але не виплачені.
Вищевказане узгоджується із правовою позицією Верховного Суду, висловленою у постановах від 22 червня 2018 року у справі № 810/1092/17 та від 13 січня 2020 року у справі № 803/203/17, від 15 жовтня 2020 року у справі №240/11882/19, від 29 квітня 2021 року у справі № 240/6583/20. 
Проте, колегія суддів звертає увагу на те, що  необхідною умовою для звернення до суду з позовом про компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їхньої виплати є звернення особи до підприємства, установи або організації із заявою про виплату відповідної компенсації на підставі Закону № 2050-III, за наслідками розгляду якої власник чи уповноважений ним орган (особа) може (1) або задовольнити таку заяву та виплатити відповідну компенсацію, (2) або відмовити у її виплаті. А тому тільки в разі відмови власника або уповноваженого ним органу (особи) виплатити таку компенсацію особа набуває право на звернення до суду з позовом про зобов`язання у судовому порядку виплатити відповідну компенсацію.
Аналогічна правова позиція викладена в постановах  Верховного Суду від 09 червня 2021 року по справі № 240/186/20, від 04 травня 2022 у справі № 200/14472/19-а.
Як слідує з матеріалів справи, позивач у заяві про надання карток грошового забезпечення не заявляв про виплату нарахованої суми індексації з нарахуванням та виплатою компенсації втрати частини доходу. Тобто, позивачем не дотримано умови щодо звернення до відповідача із заявою про виплату відповідної компенсації.
Враховуючи вищевказане, колегія суддів приходить до висновку про те, що у задоволенні позовної вимоги щодо зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати з 01 квітня 2009  року по день фактичної виплати індексації  слід відмовити.
Відповідно до пункту 2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 44 від 15 січня 2004 року (у редакції, чинній станом на момент спірних правовідносин), грошова компенсація виплачується громадянам України, які відповідно до законодавства мають статус військовослужбовця, поліцейського або є особами рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби, ДСНС, податкової міліції, Національного антикорупційного бюро, Державного бюро розслідувань, співробітникам Служби судової охорони, а також особам, звільненим із служби, для відшкодування утриманих сум податку з їх грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, право на які вони набули у зв`язку з виконанням обов`язків під час проходження служби.
Пунктом 3 цього Порядку передбачено, що виплата грошової компенсації здійснюється установами (організаціями, підприємствами), що утримують військовослужбовців, поліцейських та осіб рядового і начальницького складу, за рахунок відповідних коштів, які є джерелом доходів цих осіб, шляхом рівноцінного та повного відшкодування втрат частини грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних у зв`язку з виконанням ними своїх обов`язків під час проходження служби (далі - грошове забезпечення), що пов`язані з утриманням податку з доходів фізичних осіб у порядку та розмірах, визначених Законом України «Про податок з доходів фізичних осіб» .
Пункти 4 та 5 Порядку № 44 визначають, що виплата грошової компенсації військовослужбовцям, поліцейським та особам рядового і начальницького складу здійснюється одночасно з виплатою їм грошового забезпечення.
Грошова компенсація виплачується за місцем одержання грошового забезпечення у розмірі суми податку з доходів фізичних осіб, утриманого з грошового забезпечення.
З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку, що нарахування та виплата індексації грошового забезпечення повинна відбуватися із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб відповідно до пункту 2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 44 від 15 січня 2004 року.
Колегія суддів також враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. При цьому, зазначений Висновок, крім іншого, акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.
Також згідно позиції Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформованої, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; пункт 29).
Відповідно до ч. 2 ст. 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.
За наведених обставин колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи та допущено порушення норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, що відповідно до частини 1 статті 317 Кодексу адміністративного судочинства України є підставою для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення.
Керуючись ст. 243, ст. 308, ст. 311, п. 2 ч. 1 ст. 315, ст. 317, ч. 1 ст. 321, ст. 322, ст. 325 КАС України, суд – 

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу 27 прикордонного загону імені героїв Карпатської Січі (військова частина НОМЕР_1 ) задовольнити частково.
Рішення   Закарпатського окружного адміністративного суду від 24 листопада 2022 року   у справі № 260/4116/22 скасувати та прийняти нове рішення, яким адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити частково.
Визнати протиправною бездіяльність НОМЕР_2 прикордонного загону (військова частина НОМЕР_1 ) щодо неналежного нарахування та виплати в неналежному розмірі індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 за період із 01 квітня 2009 року по 31 грудня 2015 року.
Зобов`язати НОМЕР_2 прикордонний загін (військова частина НОМЕР_1 )  нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 01 квітня 2009 року по 30 вересня 2009 року з урахуванням базового місяця – квітень 2009 року, з 01 жовтня 2009 року по 28 лютого 2010 року з урахуванням базового місяця – жовтень 2009 року, з 01 березня 2010 року по 31 березня 2010 року з урахуванням базового місяця – березень 2010 року, з 01 квітня 2010 року по 31 травня 2010 року з урахуванням базового місяця – квітень 2010 року, з 01 червня 2010 року по 31 березня 2011 року з урахуванням базового місяця – червень 2010 року, з 01 квітня 2011 року по 30 вересня 2011 року з урахуванням базового місяця – квітень 2011 року, з 01 жовтня 2011 року по 30 квітня 2012 року з урахуванням базового місяця – жовтень 2011 року, з 01 травня 2012 року по 28 лютого 2014 року з урахуванням базового місяця – травень 2012 року, з 01 березня 2014 року по 30 вересня 2014 року з урахуванням базового місяця – березень 2014 року, з 01 жовтня 2014 року по 31 січня 2015 року з урахуванням базового місяця – жовтень 2014 року, з 01 лютого 2015 року по 30 листопада 2015 року з урахуванням базового місяця – лютий 2015 року, з 01 грудня 2015 року по 31 грудня 2015 року з урахуванням базового місяця – січень 2008 року з урахуванням раніше виплачених сум із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб відповідно до пункту 2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 44 від 15 січня 2004 року.
У задоволенні решти позовних вимог відмовити.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України. 

Головуючий суддя	 	О. Б. Заверуха 	
судді	 	О. М. Гінда 	
 	 	В. В. Ніколін  	
Повне судове рішення складено 03 травня 2023 року.