Ухвала
Іменем України
08 травня 2023 року
місто Київ
справа № 754/42/22
провадження № 61-5650ск23 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Яремка В. В. (суддя-доповідач), Олійник А. С., Ступак О. В.,
розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 , від імені якої діє адвокат Матюха Володимир Вікторович, на ухвалу Київського апеляційного суду від 10 березня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення додаткових витрат на утримання дитини,
ВСТАНОВИВ:
Короткий зміст позовних вимог та рішень судів з вирішення справи по суті та розгляду процесуальних питань, пов`язаних з рухом справи
У 2022 році ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, просила стягнути з  ОСОБА_1 на свою користь додаткові витрати на дитину у розмірі 306 000,00 грн.
Рінням Деснянського районного суду міста Києва від 01 лютого 2023 року у позові відмовлено.
Додатковим рішенням Деснянського районного суду міста Києва від 14 лютого 2023 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 3 000,00 грн.
02 березня 2023 року ОСОБА_1 засобами електронного зв`язку звернулася до Київського апеляційного суду та Деснянського районного суду міста Києва з ідентичними апеляційними скаргами на рішення Деснянського районного суду міста Києва від 01 лютого 2023 року.
Ухвалою Київського апеляційного суду від 10 березня 2023 року апеляційні скарги ОСОБА_1 на рішення Деснянського районного суду міста Києва від 01 лютого 2023 року повернуто заявниці.
Суд апеляційної інстанції, повертаючи апеляційні скарги констатував, що зміст апеляційних скарг суперечить загальним засадам цивільного судочинства, що є перешкодою для прийняття їх до розгляду, оскільки скарги містить неодноразові принизливі, образливі і лайливі слова, некоректні висловлювання, а саме, у вигляді особистих характеристик учасників справи, їх представників і суду (суддів), що суд апеляційної інстанції розцінив як як зловживання процесуальними правами.
Суд апеляційної інстанції зазначив, що, звертаючись до суду з апеляційними скаргами, заявниця хоча і має право викладати їх зміст на власний розсуд з дотриманням загальних вимог щодо форми та змісту, проте використання образливих висловлювань є неприпустимим під час їх складення (оформлення).
Наведене, на думку суду апеляційної інстанції, є підставою для повернення апеляційних скарг відповідно до частини третьої статті 44 ЦПК України, що відповідає висновку, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 березня 2019 року у справі № 199/6713/14-ц.
Обставини подання заявницею касаційної скарги на ухвалу Київського апеляційного суду від 10 березня 2023 року
20 квітня 2023 року до Верховного Суду засобами електронного зв`язку із застосуванням електронного підпису надійшла касаційна скарга ОСОБА_1 , від імені якої діє адвокат Матюха В. В., на ухвалу Київського апеляційного суду від 10 березня 2023 року, у якій заявниця, посилаючись на порушення судом апеляційної інстанції норм процесуального права, просить оскаржуване судове рішення скасувати, а справу направити до суду апеляційної інстанції для вирішення питання відкриття апеляційного провадження.
Касаційна скарга обґрунтована тим, що всупереч висновку, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 23 лютого 2021 року у справі № 263/4637/18, суд апеляційної інстанції порушив порядок ухвалення судового рішення, вирішивши питання про повернення касаційної скарги одноособово, а не у складі трьох суддів.
Оцінка доводів касаційної скарги
У відкритті касаційного провадження необхідно відмовити з таких підстав.
Згідно з пунктом 3 частини першої статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку ухвали суду апеляційної інстанції про відмову у відкритті або закриття апеляційного провадження, про повернення апеляційної скарги, про зупинення провадження, щодо забезпечення позову, заміни заходу забезпечення позову, щодо зустрічного забезпечення, про відмову ухвалити додаткове рішення, про роз`яснення рішення чи відмову у роз`ясненні рішення, про внесення або відмову у внесенні виправлень у рішення, про повернення заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами, про відмову у відкритті провадження за нововиявленими або виключними обставинами, про відмову в задоволенні заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами, про заміну сторони у справі, про накладення штрафу в порядку процесуального примусу, окремі ухвали.
Підставами касаційного оскарження вказаних судових рішень є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права (частина друга статті 389 ЦПК України).
Відповідно до частини четвертої статті 394 ЦПК України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.
Згідно з частиною шостою статті 394 ЦПК України ухвала про відмову у відкритті касаційного провадження повинна містити мотиви, з яких суд дійшов висновку про відсутність підстав для відкриття касаційного провадження.
Проаналізувавши зміст оскаржуваного судового рішення, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга є необґрунтованою, а наведені в ній доводи не дають підстав для висновку про незаконність та неправильність судового рішення.
Однією з основних гарантій права сторони на судовий захист є право оскарження судових рішень (стаття 129 Конституції України). Реалізація цього права здійснюється, зокрема, шляхом оскарження судових рішень у судах апеляційної та касаційної інстанцій.
Процесуальний порядок провадження у цивільних справах визначається ЦПК України та іншими законами України, якими встановлюється зміст, форма, умови виконання процесуальних дій, сукупність цивільних процесуальних прав і обов`язків суб`єктів цивільно-процесуальних правовідносин та гарантії їх реалізації.
Відповідно до статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Основними засадами (принципами) цивільного судочинства є: 1) верховенство права; 2) повага до честі і гідності, рівність усіх учасників судового процесу перед законом та судом; 3) гласність і відкритість судового процесу та його повне фіксування технічними засобами; 4) змагальність сторін; 5) диспозитивність; 6) пропорційність; 7) обов`язковість судового рішення; 8) забезпечення права на апеляційний перегляд справи; 9) забезпечення права на касаційне оскарження судового рішення у випадках, встановлених законом; 10) розумність строків розгляду справи судом; 11) неприпустимість зловживання процесуальними правами; 12) відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.
Учасники справи зобов`язані виявляти повагу до суду та до інших учасників судового процесу (пункт 1 частини другої статті 43 ЦПК України).
Згідно з частинами першою, другою статті 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. Залежно від конкретних обставин суд може визнати зловживанням процесуальними правами дії, що суперечать завданню цивільного судочинства, зокрема: 1) подання скарги на судове рішення, яке не підлягає оскарженню, не є чинним або дія якого закінчилася (вичерпана), подання клопотання (заяви) для вирішення питання, яке вже вирішено судом, за відсутності інших підстав або нових обставин, заявлення завідомо безпідставного відводу або вчинення інших аналогічних дій, що спрямовані на безпідставне затягування чи перешкоджання розгляду справи чи виконання судового рішення; 2) подання декількох позовів до одного й того самого відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав, або подання декількох позовів з аналогічним предметом і з аналогічних підстав, або вчинення інших дій, метою яких є маніпуляція автоматизованим розподілом справ між суддями; 3) подання завідомо безпідставного позову, позову за відсутності предмета спору або у спорі, який має очевидно штучний характер; 4) необґрунтоване або штучне об`єднання позовних вимог з метою зміни підсудності справи або завідомо безпідставне залучення особи як відповідача (співвідповідача) з тією самою метою; 5) укладення мирової угоди, спрямованої на шкоду правам третіх осіб, умисне неповідомлення про осіб, які мають бути залучені до участі у справі.
Аналіз наведеної норми процесуального права свідчить, що встановлений нею перелік дій, які суд може визнати зловживанням процесуальними правами, що суперечать завданню цивільного судочинства та які, залежно від конкретних обставин, суд може визнати зловживанням процесуальними правами, не є вичерпним.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 березня 2019 року у справі № 199/6713/14-ц зроблено висновок, що нецензурна лексика, образливі та лайливі слова чи символи, зокрема, для надання особистих характеристик учасникам справи, іншим учасникам судового процесу, їх представникам і суду (суддям) не можуть використовуватися ні у заявах по суті справи, заявах з процесуальних питань, інших процесуальних документах, ні у виступах учасників судового процесу та їх представників.
Велика Палата Верховного Суду також зазначила, що використання одними учасниками судового процесу та їх представниками нецензурної лексики, образливих і лайливих слів чи символів у поданих до суду документах і у спілкуванні з судом (суддями), з іншими учасниками процесу та їхніми представниками, а також вчинення аналогічних дій є виявом очевидної неповаги до честі, гідності цих осіб з боку тих, хто такі дії вчиняє. Ці дії суперечать основним засадам (принципам) цивільного судочинства (пунктам 2 і 11 частини третьої статті 2 ЦПК України), а також його завданню, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі (частини перша та друга вказаної статті). З огляду на це вчинення таких дій суд може визнати зловживанням процесуальними правами та застосувати, зокрема, наслідки, передбачені частиною третьою статті 44 ЦПК України.
У постанові Верховного Суду від 29 червня 2022 року у справі № 274/4944/20 зазначено, що образливі та лайливі слова чи символи, зокрема, для надання особистих характеристик учасникам справи, іншим учасникам судового процесу, їх представникам і суду (суддям) не можуть використовуватися ні у заявах по суті справи, заявах з процесуальних питань, інших процесуальних документах, ні у виступах учасників судового процесу та їх представників.
У процесуальних відносинах, намагаючись донести певну думку до суду, учасник судового процесу має ретельно підбирати слова, а також з обережністю виявляти емоції щодо інших учасників, суду та конкретних суддів. Суд не має толерувати використання у процесуальних заявах образливих характеристик (аналогічні висновки викладено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 13 березня 2019 року у справі № 199/6713/14-ц, від 14 квітня 2019 року у справі № 9901/34/19, від 07 листопада 2019 року у справі № 9901/324/19, від 07 квітня 2021 року у справі № 9901/23/21, від 08 липня 2021 року у справі № 9901/235/20, від 27 жовтня 2021 року у справі № 9901/598/19). Наявність такої характеристики є достатньою, щоб суд застосував наслідки, передбачені частиною третьою статті 44 ЦПК України (повернення, залишення без розгляду заяв, скарг, клопотань).
Згідно з частиною третьою статті 44 ЦПК України, якщо подання скарги, заяви, клопотання визнається зловживанням процесуальними правами, суд з урахуванням обставин справи має право залишити без розгляду або повернути скаргу, заяву, клопотання.
Встановивши, що зміст висловлювань заявниці, викладених в апеляційних скаргах, виходить за межі нормальної, коректної та легітимної критики, суд апеляційної інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що подання таких апеляційних скарг в розумінні положень ЦПК України констатується як зловживання правом на подання заяв, та правильно повернув апеляційні скарги на підставі частини третьої статті 44 ЦПК України.
Касаційна скарга не містить жодного доводу на спростування підстав повернення апеляційної скарги, а саме ОСОБА_1 не спростовано, що апеляційні скарги містили лексику, яка не притаманна для написання ділових документів, зокрема апеляційної скарги.
Доводи касаційної скарги щодо порушення апеляційним судом порядку ухвалення оскаржуваного судового рішення, а саме одноособово, а не у складі трьох суддів спростовується оприлюдненою 13 березня 2023 року у Єдиному державному реєстрі судових рішень ухвали Київського апеляційного суду від 10 березня 2023 року за номером 109475183 та доданою до касаційної скарги сканованої копії зазначеного судового рішення, які свідчать, що таке рішення ухвалено у складі колегії суддів Слюсар Т. А., Білич І. М., Коцюрби О. П.
Заперечення в касаційній скарзі на рішення Деснянського районного суду міста Києва від 01 лютого 2023 року Верховний Суд не приймає до уваги, оскільки зазначене рішення не переглянуто судом апеляційної інстанції, а отже, не може бути предметом касаційного оскарження.
Аргументи касаційної скарги не спростовують правильних висновків апеляційного суду щодо наявності підстав для повернення апеляційних скарг та не свідчать про порушення судом апеляційної інстанції норм процесуального права.
Крім цього, оскаржуване судове рішення суду апеляційної інстанції не позбавляє заявника доступу до правосуддя, оскільки повернення апеляційної скарги не перешкоджає повторному зверненню із скаргою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для її повернення.
Висновки
Отже, відповідно до частини четвертої статті 394 ЦПК України є підстави для визнання касаційної скарги ОСОБА_1 на ухвалу Київського апеляційного суду від 10 березня 2023 року необґрунтованою та відмови у відкритті касаційного провадження, оскільки правильне застосовування судом норм процесуального та матеріального права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення.
Керуючись частиною четвертою, шостою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду,
УХВАЛИВ:
У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 , від імені якої діє адвокат Матюха Володимир Вікторович, на ухвалу Київського апеляційного суду від 10 березня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення додаткових витрат на утримання дитини відмовити. 
Копію ухвали надіслати заявниці. 
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:                                                                                                            В. В. Яремко
                                                                                                                        А. С. Олійник
                                                                                                                        О. В. Ступак