Справа № 346/4179/22 
Провадження № 33/4808/34/23 
Категорія ст.130 ч.1 КУпАП 
Головуючий у 1 інстанції Третьякова І. В. 
Суддя-доповідач Васильєв 

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 квітня 2023 року м. Івано-Франківськ
Суддя Івано-Франківського апеляційного суду Васильєв О.П., 
за участю захисника адвоката Вінтоняка Н.М. 
розглянувши справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою  ОСОБА_1   на постанову судді Коломийського  міськрайонного суду Івано-Франківської області від 21 листопада  2022 року, якою 
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,  
визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 (сімнадцять тисяч) гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 (один) рік; стягнуто судовий збір в розмірі 496 грн. 20 коп., 

                                                    в с т а н о в и в :

Судом першої інстанції встановлено, що 03.10.2022р. о 23.15 год. в м. Коломия по вул. Карпатська, Коломийського району, Івано-Франківської області, ОСОБА_1 керував транспортним засобом «Mitsubishi Lancer» д.н.з. НОМЕР_1 , з ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, нестійка хода, почервоніння очей. Від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу за допомогою спеціального технічного пристрою  газоаналізатора «Alcotest 6820 Drager» та проходження огляду в медичному закладі Коломийській ЦРЛ, ОСОБА_1 відмовився, чим порушив п. 2.5 ПДР України, за що передбачена відповідальність за ст. 130 ч.1 КУпАП.
Не погодившись з вказаним рішенням суду особа, яка притягається до відповідальності, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду та закрити провадження по справі у зв`язку з відсутністю у його діях складу адміністративного правопорушення.
Апелянт зазначає, що з постановою суду він не погоджується, бо вважає її незаконною та необ`єктивною в частині притягнення його до адміністративної відповідальності за ст.130 ч.1 КУпАП.
Вказує на те, що суд в ході розгляду протоколу про адміністративне  правопорушення  ААД № 336131 від 03.10.2022 року відносно нього за ст.130 ч.1 КУпАП, не з`ясував всі фактичні обставини, не дослідив всі докази, не надав вірної правової оцінки відповідним обставинам, а також припустився при цьому неправильного застосування норм матеріального та процесуального права.
Зазначає, що після того як його представник  адвокат Вінтоняк Н.М.  ознайомився з матеріалами справи , було встановлено, що до матеріалів справи долучено цифровий носій,  який не містить жодних записів, а тому судом першої інстанції було надіслано запит до Коломийського РВ поліції в Івано-Франківській області, в якому просив надати інший носій  з матеріалами відеозапису, який було зроблено 03.10 2021 року.
Вважає, що вищевказаний факт свідчить про порушення працівниками поліції встановленого законом порядку огляду на стан сп`яніння, а також порядку оформлення та направляння до суду матеріалів справ про адміністративні правопорушення.                                          
Зважаючи на викладене, вважає, що докази, які витребовував суд є неналежними та недопустимими, оскільки спосіб їх отримання не передбачений чинним законодавством.
Посилається на те, що працівниками патрульної поліції було долучено до матеріалів справи оптичний носій з неповним відеозаписом та стверджує, що відеозаписом не зафіксовано момент керування транспортним засобом та спілкування водія з поліцейськими. Вважає, що вказані обставини свідчать про недопустимість вказаного доказу, оскільки відеозапис з нагрудної камери не є безперервним.
Звертає увагу, що працівниками поліції не залучено для оформлення матеріалів про адміністративне правопорушення двох свідків, у зв`язку з тим, що відсутній повний відеозапис події.
Апелянт зазначає, що протокол про адміністративне  правопорушення є недопустимим доказом через істотні порушення, допущені при його складанні, а також порушенні права на захист та належну підготовку  до справи, що були допущені суддею при розгляді справи.
В судове засідання апеляційної інстанції особа, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 не з`явився, в установленому законом порядку  повідомлявся про розгляд апеляційної скарги та подав клопотання про розгляд його апеляційної скарги без його участі в судовому засіданні апеляційної інстанції. 
Зі змісту доводів захисника адвоката  захисника адвоката Вінтоняка Н.М. вбачається, що  ОСОБА_1   знає про розгляд апеляційної скарги в суді апеляційної інстанції, не може у зв`язку зі станом здоров`я, однак повністю довіряє йому представництво своїх інтересів в суді та просить розглянути  апеляційну скаргу за його відсутності.
Апеляційний суд, приймаючи до уваги, що ОСОБА_1   знає про наявність відповідного провадження в суді апеляційної інстанції, повідомлявся про розгляд апеляційної скарги в установленому законом порядку, не бажає приймати участь у судовому засіданні, враховуючи що участь особи, яка притягається до адміністративної відповідальності не є обов`язковою під час розгляду справи в апеляційній інстанції, вважає за можливе розглянути апеляційну скаргу за відсутності  ОСОБА_1 .
В судовому засіданні апеляційної інстанції захисник адвокат Вінтоняк Н.М. підтримав вимоги апеляційної скарги в повному обсязі, просив скасувати постанову суду та закрити провадження на підставі п.1 ч.1 ст. 247 КУпАП у зв`язку із відсутністю події і складу  адміністративного правопорушення.
Перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а постанову судді необхідно залишити без змін з наступних підстав. 
Згідно ст. 245 КУпАП завданням провадження у справах про адміністративне правопорушення є всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її у точній відповідності із законом.
Відповідно до вимог ст. 280 КУпАП, суддя при розгляді справи про адміністративне правопорушення  має з`ясувати, чи було вчинено правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. 
Апеляційний суд звертає увагу на те, що Європейський суд неодноразово вказував, що адміністративне правопорушення, санкція за вчинення якого у КУпАП передбачає адміністративний арешт, визнається кримінальним правопорушенням у розумінні Конвенції (справа  "Гурепка проти України"), а позбавлення прав на управління транспортним засобом також розглядається Європейським Судом кримінально-правовою санкцією, оскільки “право керувати автомобілем є дуже корисним в щоденному житті і для здійснення діяльності.
При цьому, позбавлення прав на управління транспортним засобом також розглядається Європейським Судом як кримінально-правова санкція, оскільки «право керувати автомобілем є дуже корисним в щоденному житті і для здійснення діяльності».
Визнання кримінально-правового змісту справи свідчить про те, що особа, яка притягається до відповідальності за вчинення такого правопорушення повинна користуватися основними гарантіями, які забезпечуються при обвинуваченні у вчиненні кримінального правопорушення.
Судове рішення суду першої інстанції підлягає обов`язковому скасуванню у тому, випадку, коли  за наявності підстав для закриття судом провадження  його не було закрито або  ухвалено незаконним складом суду. 
Зокрема, підлягає обов`язковому скасуванню судове рішення у тому разі, коли вину обвинуваченого не доведено  сукупністю належних та допустимих доказів по справі, коли відсутня подія правопорушення  або коли в діях особи, яка притягається до відповідальності відсутній склад  відповідного правопорушення. 
Апеляційний суд звертає увагу на те, що доводи ОСОБА_1   стосовно  його невинуватості у вчиненні правопорушення та відсутності в його діях складу адміністративного правопорушення перевірялись судом першої інстанції, внаслідок чого було встановлено, що вони є неспроможними та спростовуються сукупністю досліджених доказів.
Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами по справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку посадова особа встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Оцінка доказів, відповідно до ст. 252 КУпАП, відбувається за внутрішнім переконанням особи, що приймає рішення, та ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному досліджені всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю, а жодний доказ не має наперед встановленої сили.
Дослідивши у повному обсязі сукупність зібраних по справі доказів та оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, з врахуванням всебічного, повного і об`єктивного дослідження всіх обставин справи, апеляційний суд вважає, що Коломийський міськрайонний суд прийшов до обґрунтованого висновку про доведеність вини  ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП. Правильність вищевказаних висновків суду повністю доводиться зібраними та дослідженими судом доказами, зокрема: даними протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД № 336131; акт огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, в якому зазначені виявлені у ОСОБА_1 ознаки алкогольного сп`яніння та вказано, що огляд на стан сп`яніння не проводився; направлення на огляд водія транспортного засобу до Коломийської ЦРЛ з метою виявлення стану алкогольного сп`яніння, в якому також вказано, що огляд не проводився, два рапорти працівників поліції та матеріали відеозапису. На відеозаписі зафіксовано, як ОСОБА_1 зі своїм товаришем та двома працівниками поліції в темну пору доби знаходяться на дорозі, позаду ОСОБА_1 стоїть транспортний засіб з ввімкненими фарами. В ході спілкування ОСОБА_1 зазначає, що їхав додому та трохи не встиг до початку комендантської години. В свою чергу працівники поліції вказують про виникнення в них підозри щодо перебування водія в стані алкогольного сп`яніння та пропонують йому пройти огляд на місці зупинки транспортного засобу. У відповідь ОСОБА_1 чітко та впевнено повідомляє, що від проходження огляду відмовляється. Після цього, поліцейський пропонує проїхати до медичного закладу, однак також отримує чітку відмову від водія на вчинення даних дій. Після цього, працівник поліції повідомляє ОСОБА_1 що відносно нього буде складено протокол про адміністративне правопорушення за ст.. 130 ч.1 КУпАП.(а.с.31).
Вищевказані докази були досліджені судом першої інстанції, їм було надано належну правову оцінку. 
Вищевказані докази були повторно у повному обсязі досліджені в суді апеляційної інстанції разом із відеозаписами із нагрудних відеореєстраторів працівників поліції.
Суд апеляційної інстанції, вважає, що сукупність досліджених судом доказів, разом із долученими до протоколу про адміністративне правопорушення відеозаписами поза розумним сумнівом підтверджують факт відмови ОСОБА_1 від проходження огляду на стан сп`яніння як на місці зупинки, так і в медзакладі. 
Зокрема, на відеоносії зафіксовано, як працівник поліції неодноразово пропонував ОСОБА_1 пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки або в відповідному медичному закладі, однак останній в категоричній формі відмовився від проходження огляду на місці події та на пропозицію пройти відповідний огляд в медустанові
Доводи в апеляційній скарзі ОСОБА_1 щодо порушення огляду є безпідставними, оскільки огляд взагалі не проводився і вказані обставини належним чином зафіксовані відеозаписом, що не вимагало залучення свідків  та повністю відповідає вимогам ст.266 КупАП.
Суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку, що своїми діями ОСОБА_1 порушив вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху та вчинив адміністративне правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП, що і поставлено останньому у вину.
Доводи апелянта з приводу того, що в його діях відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, не знайшли свого підтвердження та повністю спростовуються сукупністю досліджених судом доказів, яким суд дав належну оцінку у відповідності до вимог ст. 252 КУпАП.
. Перевіряючи доводи особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 щодо невинуватості у вчиненні правопорушення апеляційний суд вважає за необхідне звернути увагу на те, що при оформленні поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху патрульна поліція керується Конституцією України, КУпАП, Інструкцією про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженою спільним наказом МВС, МОЗ України від 09 листопада 2015 року № 1452/735, іншими нормативно правовими актами.
Апеляційний суд звертає увагу на те, що правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП є закінченим з моменту відмови водія пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння в медичному закладі.
У разі незгоди водія (судноводія) на проведення огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров`я. Перелік закладів охорони здоров`я, яким надається право проведення огляду особи на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, затверджується управліннями охорони здоров`я місцевих державних адміністрацій. Проведення огляду осіб на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, в інших закладах забороняється.
Таким чином, діючий закон дозволяє водію відмовитись від проведення огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів і така відмова не утворює складу адміністративного правопорушення. 
Однак, у цьому випадку водій транспортного засобу зобов`язаний пройти огляд на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння в  закладах охорони здоров`я.
Апеляційний суд звертає увагу, що факт відмови водія від проходження огляду на стан сп`яніння за своїм правовим змістом є правопорушенням, а не процесуальною дією, яка дозволяє виявити волевиявлення особи, яка підозрюється у керуванні транспортним засобом у стані сп`янінням щодо її бажання проходити огляд на стан алкогольного сп`янінням у встановленому законом порядку. 
Факт відмови водія від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння за допомогою технічного засобу  поліцейським або в медичному закладі встановлюється судом на підставі доказів, які досліджені та оцінені судом  за внутрішнім переконанням. 
Апеляційний суд вважає, що  працівниками поліції було правомірно та у відповідності до вимог КУпАП зафіксовано відмову водія ОСОБА_1 від проходження огляду на стан сп`яніння  на місці зупинки та в медичному закладі.
Суд першої інстанції, проаналізувавши сукупність досліджених доказів, прийшов до обґрунтованого висновку про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КпАП України.
Так, відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії серії ААД № 336131  від 03.10.2022 (а.с. 1), згідно якого 03 жовтня  2022 року о 23 год. 15 хв. в м. Коломия вул..Карпатська водій ОСОБА_1 , керував «Mitsubishi lancer» д.н.з. НОМЕР_1 з ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю із порожнини рота, нестійка хода, почервоніння обличчя.  Від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки за допомогою газоаналізатора 6810 «Драгер» та від проходження огляду в Коломийській ЦРП відмовився, чим порушив вимоги п. 2.5. Правил дорожнього руху, за що передбачена відповідальність за ч.1 ст. 130 КУпАП.
Вказаний протокол про адміністративне правопорушення складений уповноваженою на те особою – поліцейським СРПП Коломийського РВП сержантом Соповський Т.В., з заповненням всіх необхідних реквізитів, встановлених ст.256 КУпАП та підписаний уповноваженою особою.
ОСОБА_1 було роз`яснені його права та обов`язки відповідно до ст. 63 Конституції України та ст. 268 КУпАП та повідомлено про розгляд справи в Калуському міськрайонному суді.
У вказаному протоколі у графі пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності зазначено, що він відмовляється від пояснень.
Зазначений протокол підписаний ОСОБА_1 , що підтверджує те, що йому було роз`яснено зміст протоколу та надана його копія (а.с.1).
Відповідно до виписаних у ст. ст.254, 255, 256 КУпАП положень, протокол про адміністративне правопорушення це офіційний документ, відповідним чином оформлений уповноваженою особою про вчинення діяння, яке містить ознаки адміністративного правопорушення, передбаченого КУпАП, у якому крім іншого, зазначаються відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності; місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи.
Апеляційним судом не встановлено порушень вимог ст. ст.254, 255, 256 КУпАП. 
Протокол про адміністративне правопорушення є документом, що офіційно засвідчує факти неправомірних дій і розцінюється як основне джерело доказів.
В своїх судових рішеннях Європейський Суд з прав людини неодноразово вказував на те, що формулювання обвинувачення є важливою умовою справедливого та об`єктивного судового розгляду.
Зі змісту протоколу про адміністративне правопорушення вбачається, що суть обвинувачення полягає в тому, що особа, яка притягається до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП звинувачується у відмові від проходження в установленому законом порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння та порушенні вимог ст.2.5 Правил дорожнього руху України.
Апеляційний суд вважає, що обвинувачення висунуте ОСОБА_1 є конкретним, оскільки зі змісту протоколу про адміністративне правопорушення вбачається, що суть обвинувачення полягає в тому, що особа, яка притягається до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП звинувачується у відмові від проходження в установленому законом порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння та порушенні вимог ст.2.5 Правил дорожнього руху України.
Відповідно до вимог ст.256 КУпАП протокол підписується особою, яка його склала, і особою, яка притягається до адміністративної відповідальності; при наявності свідків і потерпілих протокол може бути підписано також і цими особами.
У разі відмови особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, від підписання протоколу, в ньому робиться запис про це. Особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, має право подати пояснення і зауваження щодо змісту протоколу, які додаються до протоколу, а також викласти мотиви свого відмовлення від його підписання.
При складенні протоколу особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, роз`яснюються його права і обов`язки, передбачені статтею 268 цього Кодексу, про що робиться відмітка у протоколі.
Зі змісту протоколу про адміністративне правопорушення та долучених до матеріалів справи відеозаписів з нагрудних камер працівників поліції вбачається, що ОСОБА_1 був ознайомлений з тим, що відносно нього складено протокол про адміністративне правопорушення за ч.1 ст.130 КУпАП (а.с.1). Відеозаписи долучені до матеріалів справи містять відомості про те, що працівником поліції було ознайомлено ОСОБА_1 .
Апеляційний суд звертає увагу на те, що у тому випадку, коли недотримання обов`язку повідомити у встановленому законом порядку про обвинувачення, трапилось з вини обвинуваченого, то він не може стверджувати про порушення прав сторони захисту (Ердоган проти Туреччини,  Камбел і Фелл проти Сполученого Королівства)
Апеляційний суд вважає, що доводи ОСОБА_1 про те, що  протокол про адміністративне правопорушення є недопустимим доказом через істотні порушення є неспроможними  та повністю спростовуються вище встановленими обставинами. 
Крім того, ОСОБА_1 стверджує, що вищевказаний доказ було отримано судом, який безпідставно перебрав на себе повноваження сторони обвинувачення, а тому вищевказаний доказ не може бути визнано допустимим та таким, що отриманий у встановленому законом порядку.
Апеляційний суд звертає увагу на те, що до матеріалів протоколу про адміністративне правопорушення дійсно було долучено відеодиск із відеозаписом з відеокамери працівника поліції, який повинен був підтвердити обставини вчиненого правопорушення.   
Разом з тим, під час дослідження вищевказаного відеодиску було встановлено, що він не може бути відтворений судом, оскільки не містить відеозаписів. 
Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано повідомив Начальника Коломийського районного відділу поліції в Івано-Франківській області про неможливість дослідження вищевказаного відеозапису. 
Апеляційний суд звертає увагу на те, що судовий розгляд здійснюється у відповідності до принципу змагальності сторін, відповідно до якого кожна із сторін самостійно доводить правильність її правової позиції та надає суду відповідні докази на підтвердження своїх доводів. 
Сторони мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав.
При цьому, суд повинен сприяти сторонам у виконані ними своїх процесуальних обов`язків та реалізації наданих ним прав і допомагати їм надати докази, які мають істотне значення для розгляду справи. 
Так, встановивши, що доказ на який посилається сторона не може бути переглянутий судом, суд повинен проінформувати про це сторону провадження  та надати їй можливість прийняти відповідні заходи щодо забезпечення перегляду цього доказу судом. 
Апеляційний суд вважає, що у даному випадку  не можна стверджувати, що суд першої інстанції перебрав на себе повноваження сторони обвинувачення та самостійно відшукував докази винуватості особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, оскільки протокол про адміністративне правопорушення містить посилання на наявність вищевказаного доказу, який було отримано шляхом використання працівником поліції відповідних технічних засобів. 
Апеляційний суд неодноразово вказував на недосконалість  національного законодавства щодо розгляду проваджень про притягнення осіб до адміністративної відповідальності. 
           Зокрема, діючий КУпАП обмежує участь посадової особи, яка склала протокол про адміністративне правопорушення  в судовому засіданні та не передбачає можливості підтримання обвинувачення прокурором у справах про  звинувачення у вчиненні правопорушень, передбачених ст.130 ч.1 КУпАП. 
Апеляційний суд вважає, що відсутність сторони обвинувачення в судовому процесі безумовно порушує принцип змагальності сторін та зобов`язує суд більш відповідально ставитись до забезпечення принципу неупередженості і не допускати дій, які можуть бути розцінені як намагання перебрати на себе повноваження сторони обвинувачення. 
Разом з тим, апеляційний суд звертає увагу на те, що вказаним законом взагалі не передбачені повноваження сторони обвинувачення та не зазначено, яким чином здійснюється підтримка державного обвинувачення, оскільки за своїм кримінально-правовим змістом звинувачення у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП  необхідно віднести до кримінальних правопорушень. 
Так, відповідно до вимог ст.250 КУпАП участь прокурора обмежується тільки здійсненням нагляду за додержанням і правильним застосуванням законів при провадженні в справах про адміністративне правопорушення. 
Апеляційний суд звертає увагу на те, що ЄСПЛ не знайшов порушення принципу неупередженості органу, який розглядав справу, за відсутності сторони обвинувачення з огляду на те, що відсутні обставини, які б вказували на те, що с цим органом здійснювались будь-які функції, які мали бути виконані представником сторони обвинувачення, якщо б він брав участь у судовому засіданні.(Вех и Вех проти Австрії) 
Зокрема, відсутність сторони обвинувачення при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язує суд перевіряти докази, які зазначені у протоколі про адміністративне правопорушення, оскільки саме такий порядок зможе забезпечити права особи, яка притягається до адміністративної відповідальності щодо захисту своїх інтересів від висунутого обвинувачення та належну ефективність діючої судової системи.  
Апеляційний суд вважає за необхідне нагадати, що відповідно до практики ЄСПЛ  під неупередженістю зазвичай розуміють відсутність упереджень чи упередженості, і її наявність чи відсутність може бути перевірено у різний спосіб. Наявність упередженості/неупередженості з метою пункту 1 статті 6 Конвенції має визначатися відповідно до суб`єктивних критеріїв, за яких слід звернути увагу на особисті переконання та поведінку конкретного судді, а саме, чи суддя демонстрував особисті упередження чи упередженість у конкретній справі; а також відповідно до об`єктивних критеріїв, тобто через з`ясування того, чи давав сам суд і, крім інших аспектів, його склад, достатні гарантії для виключення будь-яких законних сумнівів щодо неупередженості.
Апеляційний суд звертає увагу на те, що відповідно до вимог ст. 280 КУпАП, суддя при розгляді справи про адміністративне правопорушення  має з`ясувати, чи було вчинено правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. 
При цьому, відповідно до вимог ч.2 ст.266 КУпАП матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення, що свідчить про  особливе значення вищевказаного доказу, який дозволяє встановити, що огляду на стан сп`яніння було проведено у відповідності до вимог закону і не були порушені права особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. 
Діючий закон не конкретизує яким чином вказаний відеозапис повинен бути долучений до протоколу про адміністративне правопорушення але усталена судова практика свідчить про те, що відеозапис огляду на стан сп`яніння, який зроблений за допомогою персонального відео реєстратора поліцейського або за допомогою інших технічних пристроїв  зберігається на оптичному диску для зберігання інформації (даних) у вигляді його цифровой копії. 
Апеляційний суд звертає увагу на те,  що у даному випадку при вирішанні питання щодо правової оцінки інформації, яка зафіксована відеозаписом, копія  цього цифрового відеозапису, яка зберігається на оптичному диску визнається рівною за своїм правовим змістом оригіналу відеозапису та вважається належним і допустимим доказом. 
Таким чином, доказове значення має не оптичний диск на якому зберігається копія відеозапису, а безпосередньо цифровий відеозапис обставин  зафіксованої ним події. 
Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами по справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку посадова особа встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. 
Відповідно до статті 251 КУпАП відеофіксація є одним із доказів в справі про адміністративне правопорушення, тому з метою всебічного, повного і об`єктивного дослідження всіх обставин справи в їх сукупності, судом апеляційної інстанції були досліджені відеозаписи з нагрудних відеокамер (відеореєстраторів) інспекторів патрульної поліції.
Судом апеляційної інстанції були досліджені відеозаписи з нагрудних відеокамер (відеореєстраторів) інспекторів патрульної поліції, які містяться в матеріалах провадження. 
Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано визнав відеозаписи належним та допустимим доказом, оскільки вони отримані у встановленому законом порядку та дозволяють повно і всебічно встановити обставини вчиненого адміністративного правопорушення.
Апеляційний суд звертає увагу на те, що вищевказані відеозаписи було зроблено з нагрудних відеокамер (відеореєстраторів) інспекторів патрульної поліції, які приймали участь у складанні протоколу про адміністративне правопорушення.
Зокрема, зі змісту відеозапису з нагрудних відеокамер (відеореєстраторів) інспекторів патрульної поліції  вбачається, що водій ОСОБА_1 не заперечував факт керування ним транспортним засобом. 
В  ході спілкування із водієм ОСОБА_1   у працівника поліції виникла підозра, що водій перебуває в стані алкогольного сп`яніння та запропонував пройти огляд на визначення стану сп`яніння, на що водій відмовився. 
Працівником поліції ОСОБА_1 були роз`яснені наслідки відмови від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння  та повідомлено, що у разі відмови від проходження такого огляду стосовно водія буде складено протокол про притягнення його до адміністративної відповідальності саме за відмову від проходження огляду на стан сп`яніння. 
Так, зафіксовані відеозаписом обставини, які були здійснені поліцейським за допомогою нагрудного відео реєстратора, безумовно стосуються вчиненого правопорушення, що надає можливість повно та об`єктивно дослідити їх, детально відновити послідовність подій та конкретизувати поведінку поліцейських та особи, яка притягується до адміністративної відповідальності. 
Досліджений судом відеозапис має достатньо високу інформативність, позбавлений упередження і суб`єктивного ставлення,  має безсторонній характер,  що вимагає від суду ретельного та уважного дослідження вищевказаного доказу у сукупності із іншими доказами по справі. 
Таким чином, із відеозапису відео реєстратора з нагрудної камери працівника поліції вбачається, що водію ОСОБА_1 було роз`яснено його права та обов`язки у відповідності до вимог закону, запропоновано пройти огляд на визначення стану сп`яніння сертифікованим приладом Драгер, після чого водій ОСОБА_1 в категоричній формі відмовився від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння поліцейським з використанням спеціально технічного приладу Драгер та в медичному закладі на відповідні неодноразові пропозицій працівника поліції. Працівником поліції ОСОБА_1 було повідомлено про складання матеріалів адміністративної справи за ч.1 ст.130 КУпАП, роз`яснено зміст протоколу, від отримання якого правопорушник відмовився.
Вказаний відеозапис надає можливість повно та об`єктивно дослідити обставини вчиненого правопорушення, детально відновити послідовність подій та конкретизувати поведінку ОСОБА_1 при проходженні ним огляду на визначення стану сп`яніння за допомогою приладу Драгер.
Відповідно до матеріалів справи та відеозаписів з відеореєстраторів працівників поліції вбачається, що правовою підставою для пропозиції пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння було саме виявлення працівником поліції  наявних ознак алкогольного сп`яніння у водія ОСОБА_1 .. Відеозаписами зафіксовані реальні дані, які не можуть бути спотворені та мають істотне значення для розгляду справи, оскільки дозволяють встановити психологічне ставлення апелянта до вчиненого правопорушення та додаткові обставини, які прямо вказують на нього, як на правопорушника, який керував транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння.  
Суд першої інстанції обґрунтовано визнав вищевказані відеозаписи належним та допустимими доказами, оскільки вони отримані у встановленому законом порядку та дозволяють повно і всебічно встановити обставини вчиненого адміністративного правопорушення. 
Зі змісту матеріалів справи та відеозаписів з відеореєстраторів працівників поліції вбачається, що правовою підставою для пропозиції пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння було саме виявлення працівником поліції  наявних ознак алкогольного сп`яніння у водія ОСОБА_1 .
Право органів Національної поліції вимагати пройти у встановленому порядку огляд  у відповідності до п.2.5 ПДР України кореспондується із обов`язком водія не керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння або перебуваючи під впливом наркотичних чи токсичних речовин.
Відповідно до матеріалів справи та відеозаписів з відеореєстраторів працівників поліції вбачається, що правовою підставою для пропозиції пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння було саме виявлення працівником поліції  наявних ознак алкогольного сп`яніння у водія ОСОБА_1 .
Згідно рапортів поліцейського інспектора СРПП Коломийського РВП сержант поліції Соповського Т та поліцейського СРПП Коломийського РВП ГУЕП в Івано-Франківській області Михальчука Ю. (а.с.4-5), вбачається, що 03.10 2022  патрулюючи в м. Коломия  було зупинено транспортний засіб «Мітсубіші Ланцер» д.н.з. НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_1 . В ході спілкування  з останнім, виникла підозра, що водій перебуває в стані алкогольного сп`яніння, за наявності наступних ознак: тремтіння пальців рук, почервоніння обличчя, запах алкоголю з ротової порожнини, нечітка хода. Водієві було запропоновано пройти освідчення на факт вживання алкоголю, за допомогою приладу «Драгер 6820» у встановленому законом порядку, на що останній відмовився, від проходження такого огляду в Коломийській ЦРЛ водій відмовився також.
Апеляційний суд звертає увагу на те, що рапорт працівника поліції  за своїм правовим змістом є службовим документом, яким поліцейський інформує начальника Коломийського РВП ГУНП полковника поліції Тимківа А.М. про законність своїх дій.
Разом з тим, дані вищевказаного рапорту працівника поліції повністю узгоджуються з іншими матеріалами справи в частині послідовного дій працівників поліції, щодо оформлення ними протоколу про адміністративне правопорушення.
Апеляційний суд неодноразово наголошував на тому, що користування джерелом підвищеної небезпеки покладає на водія транспортного засобу певні додаткові обов`язки, які пов`язані із необхідністю забезпечення безпечного використання транспортних засобів і таке обмеження прав конкретної особи повністю відповідає інтересам суспільства щодо забезпечення безпеки дорожнього руху. 
Апеляційний суд вважає, що правомірність дій поліцейських щодо зупинки транспортного засобу не знаходиться у причинному зв`язку з обов`язком водія транспортного засобу пройти відповідний медичний огляд з метою встановлення стану сп`яніння. 
Зокрема, зі змісту апеляційної скарги вбачається, що . не погоджується із діями працівників поліції, оскільки вважає, що останні порушили встановлений законом порядок огляду водіїв на стан алкогольного сп`яніння. Вважає, що зібрані з порушенням норм законодавства докази не доводять його вини у вчиненні правопорушення .
Перевіряючи вищевказані доводи особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, апеляційний суд вважає за необхідне зазначити наступне. 
Апеляційний суд неодноразово звертав увагу на те, що пункт 1.3 ПДР України зобов`язує учасників дорожнього руху знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил.
У разі невиконання вимог п. 2.5 ПДР України, передбачена адміністративна відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП, а саме за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння, наркотичного чи іншого сп`яніння  або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.
При цьому, згідно диспозиції даної частини статті, для настання адміністративної відповідальності, особа, яка керує транспортним засобом може відмовитись від проходження у встановленому законом порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції  тільки за наявністю обставин, які передбачені ст.17 КУпАП.
Апеляційний суд вважає, що ОСОБА_1 не може бути звільнений від адміністративної відповідальності, оскільки не діяв в умовах крайньої необхідності, перебуваючи в стані необхідної оборони чи був у стані неосудності. 
Відмова водія транспортного засобу від проходження огляду на стан сп`яніння  поліцейським за допомогою спеціального технічного засобу та  в медичному закладі мотивована необхідністю скористатись послугами захисника утворює склад адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 130 ч.1 КУпАП, оскільки хоча і виглядає як намагання  діяти відповідно до закону, однак за своїм змістом спрямована на невиконання вимог п.2.5 ПДР.
Апеляційний суд звертає увагу, що факт відмови водія від проходження огляду на стан сп`яніння за своїм правовим змістом є правопорушенням, а не процесуальною дією, яка дозволяє виявити волевиявлення особи, яка підозрюється у керуванні транспортним засобом у стані сп`янінням щодо її бажання проходити огляд на стан алкогольного сп`янінням у встановленому законом порядку. 
Водій транспортного засобу може відмовитись від проходження огляду на стан сп`яніння як до проведення відповідного огляду так і під час проведення такого огляду.
Апеляційним судом не встановлені обставини, які свідчать про те, що працівниками поліції були порушені вимоги ст.266 КУпАП та, що останні зловживаючи своїми повноваженнями, сфальсифікували докази по справі. Зокрема, апеляційний суд звертає увагу на те, що огляд на стан сп`яніння взагалі не проводився, оскільки водій відмовився від проходження такого огляду. 
За змістом ч.2 ст.266 КУпАП огляд водія (судноводія) на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення.
В даному випадку, суд дійшов до правильного висновку, що матеріали адміністративної справи містять достатньо доказів того, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом та відмовився від проходження огляду на визначення стану сп`яніння за допомогою приладу Драгер та відмовився від проходження огляду у медичному закладі, тим самим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП. 
Викладене підтверджується протоколом про адміністративне правопорушення, який складений у відповідності до вимог закону; відеозаписами з нагрудних камер працівників поліції та відеозапису з відео реєстратора машини патрульної поліції. 
Апеляційний суд вважає безпідставним посилання на те, що працівниками поліції було порушено встановлений законом порядок проходження водія на визначення стану алкогольного сп`яніння, оскільки огляд водія на стан сп`яніння не проводився у зв`язку із відмовою водія транспортного засобу пройти такий огляд. 
Зокрема, відповідно до відеозапису з нагрудних відеокамер (відеореєстраторів) інспекторів патрульної поліції, який долучено до матеріалів справи вбачається, що  ОСОБА_1 не висловлював зауважень на дії працівників поліції.
Апеляційний суд звертає увагу на те, що відповідно до національного законодавства працівник поліції самостійно на власний розсуд приходить до висновку про наявність ознак алкогольного сп`яніння у водія транспортного засобу та вирішує питання щодо необхідності проходження водієм транспортного засобу огляду на стан алкогольного сп`яніння.  
У разі незгоди водія на проведення огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров`я.
Таким чином, проведення огляду та оформлення результатів огляду на стан алкогольного сп`яніння, проводиться двома способами: 1) поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів; 2) лікарем закладу охорони здоров`я, які затверджені управлінням охорони здоров`я місцевих держаних адміністрацій, в інших закладах охорони здоров`я проведення вказаного огляду заборонено.
Таким чином, діючий закон дозволяє водію відмовитись від проведення огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів і така відмова не утворює складу адміністративного правопорушення. 
Однак, у цьому випадку водій транспортного засобу зобов`язаний пройти огляд на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння в  закладах охорони здоров`я.
Крім того, апеляційний суд звертає увагу на те, що водій транспортного засобу може відмовитись від проходження огляду на стан сп`яніння як до початку проведення такого огляду,так і під час його проведення. 
При цьому, відповідно до вимог ст.266 КУпАП присутність двох свідків є обов`язковою тільки в разі неможливості застосування відеозаписів, тоді огляд проводиться у присутності двох свідків і не є обов`язковою у разі відмови водія пройти огляд на стан сп`яніння у встановленому законом порядку. 
Апеляційний суд звертає увагу на те, що факт відмови водія від проходження огляду на стан сп`яніння за своїм правовим змістом є правопорушенням, а не процесуальною дією, яка дозволяє виявити волевиявлення особи, яка підозрюється у керуванні транспортним засобом у стані сп`янінням щодо її бажання проходити огляд на стан алкогольного сп`янінням у встановленому законом порядку. Правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП необхідно вважати є закінченим з моменту відмови водія пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння в медичному закладі.
Факт відмови водія транспортного засобу від проходження у встановленому законом порядку огляду на стан сп`яніння встановлюється судом на підставі належних та допустимих доказів.  
Пункт 1.3 ПДР України зобов`язує учасників дорожнього руху знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил.
У разі невиконання вимог п. 2.5 ПДР України, передбачена адміністративна відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП, а саме за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння, наркотичного чи іншого сп`яніння  або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.
При цьому, згідно диспозиції даної частини статті, для настання адміністративної відповідальності, особа, яка керує транспортним засобом може відмовитись від проходження у встановленому законом порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції  тільки за наявністю обставин, які передбачені ст.17 КУпАП.
Таким чином, сукупність досліджених судом доказів поза розумним сумнівом свідчить про те, що ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом з ознаками алкогольного сп`яніння, відмовився від проходження у встановленому законом порядку огляду на стан сп`яніння, чим порушив вимоги п. 2.5 ПДР України та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене  ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Суд першої інстанції, враховуючи характер вчиненого правопорушення, обґрунтовано призначив ОСОБА_1   стягнення, яке відповідає вимогам закону.
Разом з тим, апеляційний суд звертає увагу на те, що санкція ч.1 ст.130 КУпАП не передбачає можливості призначення іншого менш суворого стягнення ніж було застосовано судом першої інстанції.  
З огляду на наведене підстав для скасування постанови не вбачається.
Керуючись ст. 294 КУпАП ,-

                                                     п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Постанову Коломийського  міськрайонного суду Івано-Франківської області від 21 листопада 2022 року щодо ОСОБА_1 залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення. 

    
Суддя Івано-Франківського
апеляційного суду                                                                                 О.П. Васильєв