ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
14 червня 2023 р. 	Справа № 480/3737/22	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Жигилія С.П.,
Суддів: Перцової Т.С. ,  Русанової В.Б. ,
розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ІНФОРМАЦІЯ_2 Східного регіонального управління Державної прикордонної служби України на рішення Сумського окружного адміністративного суду від 11.08.2022 (суддя Гелета С.М.; м. Суми) по справі № 480/3737/22
за позовом   ОСОБА_1     
до   ІНФОРМАЦІЯ_2 Східного регіонального управління Державної прикордонної служби України                                               
про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії,
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 (далі також - позивач, ОСОБА_1 ) звернулася до Сумського окружного адміністративного суду з позовною заявою до ІНФОРМАЦІЯ_2 Східного регіонального управління Державної прикордонної служби України (в/ч НОМЕР_3 ) (далі також - відповідач) в якому просила суд:
- визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 грошової компенсації щорічної додаткової відпустки батькам, що виховують неповнолітніх дітей за період з 2014 року по 2022 рік включно, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби та щодо невиплати грошової компенсації за неотримане речове майно;
- зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію щорічної додаткової відпустки батькам, що виховують неповнолітніх дітей за період з 2014 року по 2022 рік включно, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби;
- зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію неотриманого речового майна.
Рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 11 серпня 2022 року адміністративний позов ОСОБА_1 - задоволено частково.
Визнано протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_2 Східного регіонального управління Державної прикордонної служби України (в/ч НОМЕР_3 ) щодо невиплати ОСОБА_1 грошової компенсації вартості за неотримане речове майно.
Зобов`язано ІНФОРМАЦІЯ_2 Східного регіонального управління Державної прикордонної служби України (в/ч НОМЕР_3 ) ( АДРЕСА_1 , код ЄДРПОУ НОМЕР_8) виплатити на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_5 ) грошову компенсацію за неотримане під час проходження військової служби речове майно.
Визнано протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_2 Східного регіонального управління Державної прикордонної служби України (в/ч НОМЕР_3 ) щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 грошової компенсації відпустки, як одинокій матері на утримання якої перебуває неповнолітня дитина віком до 14 років за період з 2014 року по 2022 рік включно, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби 19.05.2022.
Зобов`язано ІНФОРМАЦІЯ_2 Східного регіонального управління Державної прикордонної служби України (в/ч НОМЕР_3 ) ( АДРЕСА_1 , код ЄДРПОУ НОМЕР_8) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_5 ) грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки, як одинокій матері на утримання якої перебуває неповнолітня дитина віком до 14 років за період з 2014 року по 2022 рік включно, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби 19.05.2022.
Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань ІНФОРМАЦІЯ_2 Східного регіонального управління Державної прикордонної служби України (в/ч НОМЕР_3 ) ( АДРЕСА_1 , код ЄДРПОУ НОМЕР_8) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_5 ) суму судового збору в розмірі 992,40 грн. та витрати на правничу допомогу у розмірі 1000,00 грн.
У задоволенні інших вимог - відмовлено.
Відповідач частково не погодився з рішенням суду першої інстанції та подав апеляційну скаргу в якій, посилаючись на його ухвалення при неповному з`ясуванні обставин, що мають значення для справи, з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення Сумського окружного адміністративного суду від 11.08.2022 в частині задоволених позовних вимог ОСОБА_1 , що стосуються нарахування та виплати грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки, як одинокій матері на утриманні якої перебуває неповнолітня дитина віком до 14 років, та ухвалити в цій частині нове судове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити.
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що чинне законодавство не містить конкретного переліку документів , які слід пред`явити жінці, яка виховує дитину без батька, для отримання додаткової соціальної відпустки. Відтак для підтвердження права на зазначену відпустку в цьому випадку роботодавцю має бути пред`явлений будь-який офіційно складений, оформлений та засвідчений в установленому порядку документ, у якому з достатньою достовірністю підтверджується відсутність участі батька у вихованні дитини. У відповідача відсутні будь-які підтверджуючи документи та заяви від позивача про те, що вона мала статус одинокої матері у період проходження військової служби з 2014 по 2022 роки. Немає жодного підтвердження про те, що позивач надавала до відповідача у період з 2014 по 2022 роки заяви про надання їй додаткової відпустки як одинокої матері разом з документами, що підтверджували відсутність участі батька у вихованні її дитини.
Позивач подала відзив на апеляційну скаргу в якому, наполягаючи на законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції, з підстав викладених у відзиві, просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін.
Ураховуючи подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, яке ухвалене в порядку спрощеного позовного провадження, справа розглядається в порядку письмового провадження, відповідно до приписів п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, за наявними у ній матеріалами.
Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Враховуючи, що відповідач оскаржує рішення суду першої інстанції лише в частині в частині задоволених позовних вимог ОСОБА_1 , що стосуються нарахування та виплати грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки, оскаржене судове рішення переглядається судом апеляційної інстанції лише в цій частині в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Судом встановлено, що наказом начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 Східного регіонального управління Державної прикордонної служби України (в/ч НОМЕР_3 ) від 19.05.2022 № 217-ОС позивача виключено списків особового складу, у зв`язку зі звільненням з військової служби на підставі пп. "г" п. 3 ч. 5 ст. 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" як військовослужбовця, яка самостійно виховує дитину (дітей) віком до 18 років (а.с. 13).
Згідно з свідоцтвом про народження серії НОМЕР_7 (а.с. 15), у позивачки є донька - ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ).
Відповідно до витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження, відомості про батька ОСОБА_3 , внесені відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України. (а.с. 62).
Вважаючи, що відповідач протиправно не виплатив грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки, як одинокій матері за період з 2014 року по 2022 рік, позивач звернулась до суду з цим позовом.
Задовольняючи вимоги позивача в цій частині, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач не довів правомірність своєї бездіяльності, а позивач навів законні й обґрунтовані підстави для нарахування та виплати їй грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки, як військовослужбовцю-жінці, яка є одинокою матір`ю.
Надаючи правову оцінку обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, враховуючи межі перегляду, передбачені ст. 308 КАС України, апеляційний суд зазначає таке.
Приписами частини другої статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно зі статтею 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Цією ж статтею передбачено, що право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.
Відповідно до статті 45 Конституції України кожен, хто працює, має право на відпочинок. Це право забезпечується наданням днів щотижневого відпочинку, а також оплачуваної щорічної відпустки, встановленням скороченого робочого дня щодо окремих професій і виробництв, скороченої тривалості роботи у нічний час. Максимальна тривалість робочого часу, мінімальна тривалість відпочинку та оплачуваної щорічної відпустки, вихідні та святкові дні, а також інші умови здійснення цього права визначаються законом.
Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі визначає Закон України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20 грудня 1991 року № 2011-ХІІ (далі - Закон №2011-ХІІ).
Згідно з п. 5 ст. 11 Закону № 2011-ХІІ військовослужбовці-жінки користуються всіма пільгами, передбаченими законодавством з питань соціального захисту жінок, охорони материнства і дитинства. Ці пільги поширюються на батьків з числа військовослужбовців, які виховують дітей без матері (у разі її смерті, позбавлення батьківських прав, на час перебування у лікувальному закладі охорони здоров`я та в інших випадках відсутності материнського піклування про дітей).
Військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, додаткові відпустки у зв`язку з навчанням, творчі відпустки та соціальні відпустки надаються відповідно до Закону України "Про відпустки". Інші додаткові відпустки надаються їм на підставах та в порядку, визначених відповідними законами України (абзац перший пункту 8 статті 10-1 Закону № 2011-XII).
Згідно вимог ст. 4 Закону України "Про відпустки" від 05 листопада 1996 року №04/96-ВР встановлено наступні види відпусток: 1) щорічні відпустки: основна відпустка (стаття 6  цього Закону); додаткова відпустка за роботу із шкідливими та важкими умовами праці (стаття 7  цього Закону); додаткова відпустка за особливий характер праці (стаття 8  цього Закону); інші додаткові відпустки, передбачені законодавством; 2) додаткові відпустки у зв`язку з навчанням (статті 13,  14 і 15 цього Закону); 3) творча відпустка (стаття 16  цього Закону); 3-1) відпустка для підготовки та участі в змаганнях (стаття 16-1 цього Закону); 4) соціальні відпустки: відпустка у зв`язку з вагітністю та пологами (стаття 17 цього Закону); відпустка для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку (стаття 18 цього Закону); відпустка у зв`язку з усиновленням дитини (стаття 18-1  цього Закону); додаткова відпустка працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину - інваліда з дитинства підгрупи А I групи (стаття 19 цього Закону); 5) відпустки без збереження заробітної плати (статті 25, 26  цього Закону).
Відповідно до пункту 5 частини тринадцятої статті 10 указаного Закону щорічні (основна та додаткові) відпустки за бажанням працівника в зручний для нього час надаються: одинокій матері (батьку), які виховують дитину без батька (матері); опікунам, піклувальникам або іншим самотнім особам, які фактично виховують одного або більше дітей віком до 15 років за відсутності батьків.
Відповідно до ст. 19 Закону України "Про відпустки" одному з батьків, які мають двох або більше дітей віком до 15 років, або дитину з інвалідністю, або які усиновили дитину, матері (батьку) особи з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи, одинокій матері, батьку дитини або особи з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи, який виховує їх без матері (у тому числі у разі тривалого перебування матері в лікувальному закладі), а також особі, яка взяла під опіку дитину або особу з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи, чи одному із прийомних батьків надається щорічно додаткова оплачувана відпустка тривалістю 10 календарних днів без урахування святкових і неробочих днів (стаття 73 Кодексу законів про працю України).
Аналіз наведених правових норм дає суду підстави для висновку, що чинним законодавством закріплено гарантії військовослужбовців-жінок, одиноких матерів на отримання, окрім основної щорічної відпустки, за наявності передбачених законом підстав, додаткових відпусток, зокрема, щорічної додаткової оплачуваної відпустки тривалістю 10 календарних днів без урахування святкових і неробочих днів.
Колегія суддів звертає увагу на те, що термін "одинока матір" на законодавчому рівні не визначено, водночас 06 листопада 1992 року поняття "одинокої матері" було визначено у постанові Пленуму Верховного Суду України № 9 "Про практику розгляду судами трудових спорів". Згідно з пунктом 9 цієї постанови одинокою матір`ю слід вважати жінку, яка не перебуває у шлюбі та у свідоцтві про народження дитини якої відсутній запис про батька дитини або запис про батька зроблено у встановленому порядку за вказівкою матері; вдову; іншу жінку, яка виховує та утримує дитину сама.
За цим визначенням для визнання статусу "одинокої матері" було необхідно встановити дві ознаки: вона і виховує дитину, і сама її утримує.
Вказане роз`яснення було зроблено у зв`язку із змінами, внесеними до законодавства про працю, станом на 1992 рік та з метою усунення недоліків при розгляді трудових спорів, що має враховуватися судами при розгляді справ про звільнення за пунктом 2 статті 36 КЗпП України зазначеної категорії жінок, звільнення яких провадиться з обов`язковим працевлаштуванням.
Разом з тим, 15 листопада 1996 року набрав чинності Закон України «Про відпустки» № 504/96-ВР. Відповідно до пункту 5 частини тринадцятої статті 10 указаного Закону щорічні (основна та додаткові) відпустки за бажанням працівника в зручний для нього час надаються: одинокій матері (батьку), які виховують дитину без батька (матері); опікунам, піклувальникам або іншим самотнім особам, які фактично виховують одного або більше дітей віком до 15 років за відсутності батьків.
Також, відповідно до статей 18-1-18-3 Закону України «Про державну допомогу сім`ям з дітьми» одинокою матір`ю є особа, яка не перебуває у шлюбі з батьком дитини, виховує дитину без батька. Цей статус за одинокою матір`ю зберігається і у тому разі, коли вона уклала шлюб не з батьком дитини за умов, якщо діти не були усиновлені чоловіком (дружиною).
Отже, право на додаткову соціальну відпустку мають такі одинокі матері: жінка, яка не перебуває у шлюбі і у свідоцтві про народження дитини якої відсутній запис про батька дитини або запис про батька зроблено у встановленому порядку за вказівкою матері; вдова; жінка, яка виховує дитину без батька.
Як встановлено судом, позивач має доньку ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ). Відповідно до витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження, відомості про батька ОСОБА_3 , внесені відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України. (а.с. 62).
Відповідно до ч. 1 ст. 135 Сімейного кодексу України, при народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем та громадянством матері, а ім`я та по батькові батька дитини записуються за її вказівкою.
З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позивач має статус одинокої матері, на утриманні якої, на час виникнення спірних правовідносин, перебуває неповнолітня дитина, а отже ОСОБА_1 мала право, окрім основної щорічної відпустки, на додаткову відпустку на підставі ст.19 Закону України "Про відпустки" протягом спірного періоду.
Абзацом третім пункту 14 ст. 10-1 Закону № 2011-XII передбачено, що у рік звільнення зазначених в абзацах першому та другому цього пункту військовослужбовців зі служби у разі невикористання ними щорічної основної або додаткової відпустки їм виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, у тому числі військовослужбовцям-жінкам, які мають дітей.
Відповідно до п. 8 розділу V Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Державної прикордонної служби України, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України від 25.06.2018 № 558, у рік звільнення зі служби військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), зазначеним у пунктах 4, 5 цієї глави, у разі невикористання ними щорічної основної та додаткової відпусток виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, у тому числі військовослужбовцям-жінкам, які мають дітей. Виплата грошової компенсації за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки здійснюється на підставі наказу.
Виплата грошової компенсації за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки здійснюється на підставі наказу.
Грошова компенсація за всі невикористані дні відпустки провадиться виходячи з розміру місячного грошового забезпечення, право на отримання якого має військовослужбовець відповідно до чинного законодавства, на день виключення зі списків особового складу органу Держприкордонслужби. При цьому одноденний розмір грошового забезпечення визначається шляхом ділення місячного розміру грошового забезпечення на 30 календарних днів.
Отже, у випадку звільнення військовослужбовців з військової служби їм виплачується компенсація за всі невикористані ними дні щорічної та додаткової відпустки.
Підсумовуючи викладене колегія суддів вважає, що оскільки відповідачем не надавалася позивачу додаткова соціальна відпустка як одинокій матері протягом спірного періоду з 2014 року по 2022 рік, то у зв`язку зі звільненням позивачки компенсація за невикористані дні додаткової соціальної відпустки підлягає виплаті.
Як встановлено судом, на час прийняття наказу про виключення позивача зі списків особового складу, відповідачем не було проведено з позивачем усіх необхідних розрахунків щодо нарахування та виплати грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки, передбаченої статтею 19 Закону України "Про відпустки".
Припинення відпустки на час особливого періоду не означає припинення права на відпустку, яке (тобто, право на відпустку) може бути реалізовано у один із таких двох способів: 1) безпосереднє надання особі відпустки після закінчення особливого періоду, який може тривати не визначений термін; 2) грошова компенсація відпустки особі.
Зазначений висновок узгоджується з позицією Верховного Суду, викладеною в рішенні від 16.05.2019 по зразковій справі № 620/4218/18 (постановою Великої Палати Верховного Суду від 21.08.2019 рішення від 16.05.2019 залишено без змін).
Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Згідно частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
З огляду на встановлені у справі обставини, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність у спірних правовідносинах протиправної бездіяльності відповідача щодо не нарахування та не виплати позивачу грошової компенсації відпустки, як одинокої матері за період з 2014 року по 2022 рік включно, що є підставою для задоволення вимог позову ОСОБА_1 та зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити позивачу грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки, як одинокій матері на утримання якої перебуває неповнолітня дитина віком до 14 років за період з 2014 року по 2022 рік включно, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби 19.05.2022.
Відповідно до ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. 
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
Згідно ч. 1 ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, надав їм належну оцінку та прийняв законне і обґрунтоване судове рішення, з дотриманням норм матеріального і процесуального права. 
Доводи апеляційної скарги встановлених обставин справи та висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи. 
Керуючись ст.ст. 229, 241, 243, 250, 308, 310, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 327-329 Кодексу адміністративного судочинства України суд, -
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу ІНФОРМАЦІЯ_2 Східного регіонального управління Державної прикордонної служби України - залишити без задоволення.
Рішення  Сумського окружного адміністративного суду від 11.08.2022 по справі № 480/3737/22 - в частині задоволених позовних вимог ОСОБА_1 щодо визнання протиправної бездіяльності та зобов`язання ІНФОРМАЦІЯ_2 Східного регіонального управління Державної прикордонної служби України (в/ч НОМЕР_3 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки, як одинокій матері на утримання якої перебуває неповнолітня дитина віком до 14 років за період з 2014 року по 2022 рік включно, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби 19.05.2022 - залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя 	(підпис)	С.П. Жигилій 	
Судді	(підпис)  (підпис) 	Т.С. Перцова    В.Б. Русанова