ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 квітня 2023 р. 	Справа № 520/26289/21	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Григорова А.М.,
Суддів: Подобайло З.Г. ,  Бартош Н.С. ,

          розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 25.08.2022, головуючий суддя І інстанції: Тітов О.М., м. Харків, повний текст складено 25.08.22  по справі № 520/26289/21
за позовом           ОСОБА_1  
до         Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області                                     третя особа        Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області 
про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 (далі по тексту - ОСОБА_1 , позивач) звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Харківській області, третя особа Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області, в якому просив суд першої інстанції: 
- визнати протиправною бездіяльність Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Харківській області щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 страхових виплат за період з 01 червня 2015 року по 30 вересня 2020 року;
- зобов`язати Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Харківській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 заборгованість по страховим виплатам за період з 01 червня 2015 року по 30 вересня 2020 року; 
- стягнути з Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Харківській області  на користь позивача понесені судові витрати. 
В обґрунтування заявлених вимог посилався на те, що бездіяльність Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Харківській області щодо ненарахування та невиплати йому страхових виплат за період з 01 червня 2015 року по 30 вересня 2020 року є протиправною. 
Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 13.12.2021 року прийнято адміністративний позов до розгляду та відкрито спрощене провадження в адміністративній справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Харківській області, третя особа - Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області   про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії. Розгляд і вирішення справи вирішено здійснювати одноособовим складом суду в порядку спрощеного провадження.
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 25.08.2022 року адміністративний позов ОСОБА_1  до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Харківській області, третя особа - Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії - задоволено. 
Визнано протиправною бездіяльність Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Харківській області щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 страхових виплат за період з 01 червня 2015 року по 30 вересня 2020 року.
Зобов`язано Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Харківській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 заборгованість по страховим виплатам за період з 01 червня 2015 року по 30 вересня 2020 року.
Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Харківській області на користь ОСОБА_1 судовий збір у сумі 908 (дев`ятсот вісім) грн. 00 коп.
Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Харківській області не погодившись з вищевказаним рішенням суду першої інстанції, подало апеляційну скаргу, в якій просило суд апеляційної інстанції скасувати рішення Харківського окружного адміністративного суду від 25.08.2022 і ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позову   ОСОБА_1 - відмовити в повному обсязі. 
В обґрунтування вимог скарги посилається на те, що з зазначеним рішенням не згодне, вважає його незаконним і необґрунтованим, оскільки          воно ухвалено з порушенням норм матеріального і процесуального права. Вважає, що має місце невідповідність висновків, викладених у          рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, тому рішення підлягає скасуванню повністю та належить ухвалити нове, яким          у задоволенні          позову          відмовити. Зазначає, що суд своїм рішенням зобов`язав нарахувати та виплатити позивачу страхові виплати за період з 01.09.2015 року по 30.09.2020, з чим не можна погодитись, оскільки дії відповідача є законними. Позивач має окремий спеціальний статус - внутрішньо переміщеної особи (далі ВПО), який надає йому право на соціальний захист відповідно до Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» від 20 жовтня 2014 року №1706-VП. ОСОБА_1 вперше звернувся до відділення фонду у м. Харкові 06.10.2020. Виплати продовжені на підставі постанови відділення від 19.10.2020 №2025/28520/4348/18 з місяця звернення.  На теперішній час позивач отримує страхові виплати. Заборгованості не має. Крім того, при зверненні позивач надав довідку внутрішньо-переміщеної особи від 02.10.2016 №6332015995, якою підтверджено проживання позивача в м. Харків. Тобто, до отримання статусу ВПО 03.10.2016 року позивач взагалі не мав права отримувати виплати від Харківського міського відділення. Зазначає, що суд зобов`язує здійснити виплату сум щомісячних страхових виплат, не зважаючи на те, що матеріалами справи та позивачем підтверджено, що у спірний період правовідносин між позивачем та відповідачем        не існувало. Вказує, що позивач вперше звернувся до відділення 06.10.2020. Посилається, що відповідно до п.15 Порядку призначення (відновлення) соціальних виплат ВПО, затвердженого постановою КМУ від 08.06.2016 №365, орган, що здійснює соціальні виплати, на підставі рішення комісії призначає (відновлює) таку соціальну виплату з місяця, в якому надійшла заява внутрішньо переміщеної особи. Суми соціальних виплат, які не виплачені за минулий період, обліковуються в органі, що здійснює соціальні виплати, та виплачуються на умовах окремого порядку, визначеного Кабінетом Міністрів України. Зазначає, що до теперішнього часу відповідний порядок не прийнято. Крім того, вказує, що суд першої інстанції не звернув уваги на доводи відповідача про зловживання позивача правом звернення до суду. Посилається, що фонд не має права здійснювати страхові виплати, в тому числі ВПО, за відсутності документів, що підтверджують право особи на страхові виплати. Крім того, зазначає, що особова справа ОСОБА_1 у відділенні відсутня. Вважає, що твердження про право отримувати виплати за умовою відсутності за місцем проживання як ВПО є хибним.  Зазначає, що  суд визнає право позивача на отримання страхових виплат за умови відсутності доказів, що позивач здобув таке право саме з 01.09.2015. Тобто, у відповідача не було законних підстав для нарахування та виплати позивачу сум страхових виплат з 01.09.2015 по 30.09.2020. На підставі викладеного, оскільки проживання позивача у м. Харкові за спірний період не підтверджене, позивач не мав статусу ВПО, відповідно підстави для проведення страхових виплат у відділення фонду були відсутні. Відповідач не може перебирати на себе повноваження Кабінету Міністрів України, яким не вчинені відповідні дії, а саме, не визначені умови та порядок виплати соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам за минулий період. Посилається на правові позиції, викладені у постановах Верховного Суду.  Наголошує, що суд не врахував норму Закону №1105, якою встановлено, що страхові виплати проводяться на підставі документів особової справи, які підтверджують безумовне право на відшкодування шкоди. Для осіб, що є ВПО, право виникає на підставі довідки ВПО та у період її дії. Виплати без довідки є ВПО є порушенням чинного законодавства. Вважає, що відповідач діяв у межах повноважень та у спосіб, що передбачений законами України, а тому позовні вимоги є необґрунтованими та не підлягають задоволенню.
Позивач не скористався правом на подання відзиву на апеляційну скаргу, передбаченим ст.304 Кодексу адміністративного судочинства України (далі по тексту - КАС України). 
Відповідно до п.3 ч.1 ст.311 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
З урахуванням наведеної вище норми КАС України, а також того, що судом першої інстанції розглянуто справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, суд апеляційної інстанції розглядає дану справу в порядку письмового провадження.
Учасниками по справі (представником позивача, відповідачем та третьою особою) було отримано копії ухвал Другого апеляційного адміністративного суду від 23.01.2023 року про відкриття апеляційного провадження та про призначення даної справи до апеляційного розгляду в порядку письмового провадження, у т.ч. представником позивача та третьою особою отримано копію апеляційної скарги, що підтверджується наявними в матеріалах справи довідками про доставку електронного листа. 
Представником позивача за допомогою системи "Електронний суд" подавалися до суду апеляційної інстанції заяви про розгляд справи без участі, в яких останній клопотав про розгляд апеляційної скарги без участі позивача та представника позивача. Представник позивача прохав апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення Харківського окружного адміністративного суду від 25.08.2022 року без змін. 
Відповідно до ст.52 КАС України у разі вибуття або заміни сторони чи третьої особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд допускає на будь-якій стадії судового процесу заміну відповідної сторони чи третьої особи її правонаступником. Усі дії, вчинені в адміністративному процесі до вступу правонаступника, обов`язкові для нього в такій самій мірі, у якій вони були б обов`язкові для особи, яку він замінив.
Ухвалою Другого апеляційного адміністративного суду від 03.04.2023 року клопотання Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Харківській області  - задоволено. Замінено відповідача у справі №520/26289/21 з Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Харківській області на Головне  управління Пенсійного фонду України в Харківській області. Клопотання Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області - задоволено. Замінено третю особу у справі №520/26289/21 з Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області на Головне управління Пенсійного Фонду України в Донецькій області. Встановлено відповідачу - Головному управлінню Пенсійного фонду України в Харківській області та третій особі - Головному управлінню Пенсійного Фонду України в Донецькій області строк для подання правової позиції у даній справі протягом 5 (п`яти) днів від дати отримання даної ухвали.
Наведену вище ухвалу суду апеляційної інстанції було доставлено в електронний кабінет Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області та Головного управління Пенсійного Фонду України в Донецькій області, що підтверджується наявними в матеріалах справи довідками про доставку електронного листа.  Крім того, вказаним учасникам справи було доставлено в їх електронні кабінети копії ухвал Другого апеляційного адміністративного суду від 23.01.2023 року про відкриття апеляційного провадження та про призначення даної справи до апеляційного розгляду в порядку письмового провадження, а також копії апеляційної скарги. 
Суд апеляційної інстанції звертає увагу, що з урахуванням наведеної вище ухвали суду відповідач - Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області та третя особа - Головне управління Пенсійного Фонду України в Донецькій області не скористалися правом на для подання правової позиції у даній справі. 
Відповідно до ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Колегія суддів, вислухавши суддю-доповідача, перевіривши в межах апеляційної скарги оскаржуване рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено судом апеляційної інстанції, що   ОСОБА_1 є отримувачем страхових виплат, оскільки 19 березня 2008 року МСЕК м. Донецька йому встановлена втрата професійної працездатності за сукупністю в розмірі 55% у зв`язку з професійним захворюванням пневмоконіоз - 40% та трудовим каліцтвом - 15%, що підтверджується копіями довідок МСЕК № 115405 та 083136 від 19 березня 2008 року
Позивач є внутрішньо переміщеною особою, що підтверджується довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи №6332015995 від 03.10.2016. Попереднім місцем проживання позивача є: АДРЕСА_1 .
З 01 вересня 2014 року позивач перебував на обліку як отримувач страхових виплат в Бахмутському міському відділенні управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області, де до 31.05.2015 отримував страхові виплати.
З 01.10.2020 позивач, у зв`язку зі зміною місця проживання, перебуває на обліку в Харківському міському відділенні управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Харківській області та отримує страхові виплати.
З 01 червня 2015 року по 30 вересня 2020 року відповідачем не нараховано позивачу страхові виплати.
Позивач звертався до відповідача із заявою про виплату йому вказаної заборгованості та надання довідки про розмір окремо нарахованих та окремо виплачених сум страхових виплат.
Листами Харківського міського відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Харківській області від 05.08.2021 №02-14-2736 та 10.08.2021 №15.02-14/4458 роз`яснено позивачу, що страхові виплати потерпілому не припинялись, за період з 2015 року до жовтня 2020 року не нараховувались та не виплачувались за відсутності правових підстав для такого нарахування та відсутності заборгованості по страховим виплатам.
Додатково повідомлено, що суми, які не виплачені за минулий період, обліковуються в робочих органах виконавчої дирекції Фонду, в яких зберігались справи про страхові виплати до початку антитерористичної операції, та тимчасової окупації українських територій, в порядку визначеному виконавчою дирекцією Фонду та будуть виплачені на умовах окремого порядку, визначеного Кабінетом Міністрів України.
Згідно відповіді Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області від 04.08.2021 №01-04/15-1516 зазначено, що ОСОБА_1 , як внутрішньо переміщена особа, перебував на обліку та отримував щомісячні страхові виплати з 01.09.2014 по 31.05.2015 у Бахмутському міському відділенні управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області. З 01 червня 2015 року потерпілому припинено нарахування щомісячних страхових виплат у зв`язку із закінченням терміну довідки внутрішньо переміщеної особи.
Позивач, вважаючи протиправною бездіяльність Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Харківській області щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 страхових виплат за період з 01 червня 2015 року по 30 вересня 2020 року, звернувся до суду із адміністративним позовом у даній справі. 
Приймаючи рішення про задоволення адміністративного позову, суд першої інстанції виходив з протиправності бездіяльності Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Харківській області щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1  страхових виплат за період з 01 червня 2015 року по 30 вересня 2020 року, та як наслідок наявність підстав для зобов`язання Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Харківській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 страхові виплати за період з 01 червня 2015 року по 30 вересня 2020 року.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне. 
Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
          Статтею 46 Конституції України передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.
Гарантії дотримання прав, свобод та законних інтересів внутрішньо переміщених осіб визначено Законом України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» від 20 жовтня 2014 року №1706-VII (далі по тексту - Закон №1706-VII, в редакції на час спірних правовідносин).
Згідно з ч.1 ст.4 Закону №1706-VII факт внутрішнього переміщення підтверджується довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, що діє безстроково, крім випадків, передбачених статтею 12 цього Закону.
Підставою для взяття на облік внутрішньо переміщеної особи є проживання на території, де виникли обставини, зазначені в статті 1 цього Закону, на момент їх виникнення (ч. 2 цієї статті).
Довідка про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи засвідчує місце проживання внутрішньо переміщеної особи на період наявності підстав, зазначених у статті 1 цього Закону             (ч.1 ст.5 Закону №1706-VII).
Колегія суддів зазначає, що позивач є внутрішньо переміщеною особою, що підтверджується завіреною копією довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, яка міститься в матеріалах справи (а.с.21). 
Статтею 14 Закону №1706-VII передбачено, що внутрішньо переміщені особи користуються тими ж правами і свободами відповідно до Конституції, законів та міжнародних договорів України, як і інші громадяни України, що постійно проживають в Україні. Забороняється їх дискримінація при здійсненні ними будь-яких прав і свобод на підставі, що вони є внутрішньо переміщеними особами.
Отже,  внутрішньо переміщені особи користуються тими ж правами і свободами, що й інші громадяни, які постійно проживають на території України.
Відповідно до ч.1 ст.7 Закону №1706-VII для взятої на облік внутрішньо переміщеної особи реалізація прав на зайнятість, пенсійне забезпечення, загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття, у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності, від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, на отримання соціальних послуг здійснюється відповідно до законодавства України.
З матеріалів справи вбачається, що позивач набув право на отримання страхових виплат по інвалідності та на даний час  перебуває на обліку в Харківському міському відділенні управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Харківській області, де отримує страхові виплати.
Правову основу, економічний механізм та організаційну структуру загальнообов`язкового державного соціального страхування громадян від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які призвели до втрати працездатності або загибелі застрахованих на виробництві, унормовано Законом України від 23 вересня 1999 року №1105-ХІV "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності" (далі по тексту - Закон №1105-ХІV), який із 01 січня 2015 року діє в редакції Закону України від 28 грудня 2014 року №77-VIII.
Згідно підпункту "в" пункту 1 частини першої статті 21 Закону №1105-ХІV (у редакції, яка діяла до 01 січня 2015 року) у разі настання страхового випадку Фонд зобов`язаний у встановленому законодавством порядку своєчасно та в повному обсязі відшкодовувати шкоду, заподіяну працівникові внаслідок ушкодження його здоров`я, виплачуючи йому, зокрема, щомісяця грошову суму в разі часткової чи повної втрати працездатності, що компенсує відповідну частину втраченого заробітку потерпілого.
Зі змісту ст.28 Закону №1105-ХІV (у редакції, яка діяла до 01 січня 2015 року) вбачається, що  грошові суми, які відповідно до статті 21 цього Закону Фонд виплачує застрахованому чи особам, які мають на це право, у разі настання страхового випадку, є страховими виплатами. Зазначені грошові суми складаються, зокрема, із страхової виплати втраченого заробітку (або відповідної його частини) залежно від ступеня втрати потерпілим професійної працездатності.
Статтею 40 Закону №1105-ХІV (у редакції до 01 січня 2015 року) було передбачено, що страхові виплати потерпілому провадяться щомісячно в установлені Фондом дні на підставі постанови цього Фонду або рішення суду з дня втрати працездатності внаслідок нещасного випадку або з дати встановлення професійного захворювання. Страхові виплати провадяться протягом строку, на який встановлено втрату працездатності у зв`язку із страховим випадком. Страхові виплати провадяться протягом строку, встановленого МСЕК або ЛКК.
З 01 січня 2015 року зазначені норми були встановлені частинами першою, п`ятою та шостою статті 47 Закону №1105-XIV (у редакції Закону України від 28 грудня 2014 року № 77-VІІІ).
Відповідно до ч.7 ст.47 Закону №1105-XIV, якщо потерпілому або особам, які мають право на одержання страхової виплати, з вини Фонду своєчасно не визначено або не виплачено суми страхової виплати, ця сума виплачується без обмеження протягом будь-якого строку та підлягає коригуванню у зв`язку із зростанням цін на споживчі товари та послуги в порядку, встановленому статтею 34 Закону України "Про оплату праці".
Відтак, колегія суддів зазначає, що незважаючи на зміну місця проживання позивач має право на отримання страхових виплат, як особа, що втратила працездатність від професійного захворювання, з часу первинного призначення страхових виплат. 
Норми статті 47 Закону №1105-XIV гарантують позивачу право виплати страхової суми без обмеження протягом будь-якого строку та не ставлять в залежність від прийняття окремого порядку Кабінетом Міністрів України.
Відповідно з огляду на наведене вище, доводи апеляційної скарги про те, що відповідно до п.15 Порядку призначення (відновлення) соціальних виплат ВПО, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.06.2016 №365, суми соціальних виплат, які не виплачені за минулий період, обліковуються в органі, що здійснює соціальні виплати, та виплачуються на умовах окремого порядку, визначеного Кабінетом Міністрів України, проте до теперішнього часу відповідний порядок не прийнято, є необґрунтованими. 
Положеннями пункту 3 розділу VII "Прикінцеві та перехідні положення" Закону №1105-XIV (у редакції Закону України від 28 грудня 2014 року № 77-VІІІ) передбачено, що особливості надання соціальних послуг та виплати матеріального забезпечення за соціальним страхуванням внутрішньо переміщеним особам (громадянам України, які переселилися з тимчасово окупованої території, території проведення антитерористичної операції або зони надзвичайної ситуації) визначаються Кабінетом Міністрів України.
Порядок надання страхових виплат, фінансування витрат на медичну та соціальну допомогу, передбачених загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання для осіб, які переміщуються з тимчасово окупованої території і районів проведення антитерористичної операції затверджено постановою правління Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України від 11.12.2014 №20 (далі по тексту - Порядок №20, який був чинний на момент спірних правовідносин).
Пунктом 1 Розділу 3 Порядку №20 передбачено, що особи, які тимчасово переміщені, мають право на продовження раніше призначених та нарахованих страхових виплат у робочому органі виконавчої дирекції Фонду за фактичним місцем проживання (перебування) на підставі заяви, до якої додаються копії довідки про взяття на облік, паспорта або документа, що посвідчує особу, та реєстраційного номера облікової картки платника податків або серії та номера паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні або інші переконання відмовилися від прийняття ідентифікаційного номера та офіційно повідомили про це відповідні державні органи і мають відмітку у паспорті). Копії засвідчуються працівником відділення при пред`явленні оригіналів.
Колегія суддів зазначає, що вказаним Порядком  окремо підстав для припинення виплат не передбачено.
Окрім того, таких підстав не містить і чинний на даний час Порядок надання страхових виплат, фінансування витрат на медичну та соціальну допомогу, передбачених загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання для осіб, які переміщуються з тимчасово окупованої території і районів проведення антитерористичної операції, затверджений Постановою Фонду соціального страхування № 27 від 12.12.2018. 
Також, колегія суддів зазначає, що в розумінні норм викладених в пункті 5 розділу III зазначеного вже вище Порядку №20, щомісячні страхові виплати ВПО нараховуються з місяця подання заяви для осіб, які вперше звернулись за страховою виплатою, а для ВПО, які вже отримували страхові виплати з місяця, в якому не здійснювались страхові виплати робочим органом виконавчої дирекції Фонду.
Пунктом 15 Порядку призначення (відновлення) соціальних виплат ВПО, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України  №365 визначено, що суми соціальних виплат, які не виплачені за минулий період, обліковуються в органі, що здійснює соціальні виплати, та виплачується на умовах окремого порядку, визначеного Кабінету Міністрів України. 
Колегія суддів зазначає, що вказана норма не надає підстав для нарахування або не нарахування соціальних виплат. Вона визначила лише одну підставу обліку соціальних виплат – "як не виплачені за минулий період".
З матеріалів справи та скарги відповідача вбачається, що факт не виплати страхових виплат за період з 01.06.2015 по 30.09.2020 останнім фактично не заперечується, доказів того, що відповідачем було нараховано та виплачено позивачу суму страхових виплат за вказаний період матеріали справи не містять. Таких доказів не було надано до судів першої та апеляційної інстанцій.
Стосовно доводів апеляційної скарги про те, що суд зобов`язує здійснити виплату сум щомісячних страхових виплат, не зважаючи на те, що матеріалами справи та позивачем підтверджено, що у спірний період правовідносин між позивачем та відповідачем не існувало, то колегія суддів зазначає, що зміна місця проживання не впливає на право особи на отримання страхових виплат, як особи, що втратила працездатність від професійного захворювання, з часу первинного призначення страхових виплат. Норми чинного законодавства гарантують позивачу право виплати йому страхової суми без обмеження протягом будь-якого строку. Крім того, позивач з 2020 року перебуває на обліку в Харківському міському відділенні управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Харківській області, останнє здійснює йому виплату страхових виплат, а тому саме відповідач уособлює державу у спірних правовідносинах. 
Щодо посилання в апеляційній скарзі на те, що фонд не має права здійснювати страхові виплати, в тому числі ВПО, за відсутності документів, що  підтверджують право особи на страхові виплати, зазначаючи те, що особова справа ОСОБА_1 у відділенні відсутня, то колегія суддів відхиляє такі доводи, оскільки  як вже зазначалося вище,  позивач має право на отримання страхових виплат за спірний період, і в даному випадку відсутність певних документів, зокрема відсутність у відповідача особової справи позивача, не може бути підставою для їх невиплати. 
Стосовно посилання в апеляційній скарзі на правові позиції Верховного Суду, які були висловлені у постановах від 13 лютого 2019 року справі №554/10889/16-а, від 20 лютого 2018 року у справі № 711/6019/16-а), від 02 березня 2018 року у справах № 264/1617/17, № 761/21804/17, від 14 березня 2018 року у справі № 713/793/16 (К/9901/12389/18), від 15 березня 2018 року у справі № 372/2316/17 (К/9901/2953/17), від 11 квітня 2018 року у справі № 766/13021/16-а (К/9901/22165/18) та у постанові від 04 липня 2018 року у справі № 296/4740/16-а (К/9901/32291/18), то колегія суддів зазначає, що вони (вказані правові позиції) стосуються інших правовідносин (щодо проведення органами ПФ України на підставі Закону України "Про прокуратуру" №1697-VII перерахунку пенсії колишнім прокурорам, яким пенсія призначена на підставі Закону України "Про прокуратуру" №1789-ХІІ) та не є аналогічними правовідносинам по даній справі, а тому відповідно, не підлягають врахуванню в межах даної справи.
Щодо доводів апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції не звернув уваги на доводи відповідача про зловживання позивачем правом на звернення до суду, посилаючись на те, що останній вже звертався до суду з такими ж вимогами, що і в даній справі, та те, що судом першої інстанції ухвалою від 23.11.2021 року по справі №520/15774/21 було повернуто позовну заяву, то колегія суддів відхиляє наведені доводи, оскільки повернення позовної заяви позивачу                                          не позбавляє його права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом. Відповідно, ці доводи жодним чином не впливають на вирішення даної справи. 
          Частиною 2 ст.77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.
Суб`єктом владних повноважень (відповідачем) не доведено правомірність його бездіяльності, яка є предметом оскарження у даній справі. 
Таким чином, колегія суддів приходить до висновку щодо обґрунтованості та правомірності висновку суду першої інстанції про задоволення адміністративного позову, шляхом визнання протиправною бездіяльність Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Харківській області щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 страхових виплат за період з 01 червня 2015 року по 30 вересня 2020 року та зобов`язання Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Харківській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 заборгованість по страховим виплатам за період з 01 червня 2015 року по 30 вересня 2020 року.
Доводи апеляційної скарги про те, що у відповідача не було законних підстав для нарахування та виплати позивачу сум страхових виплат з 01.09.2015 по 30.09.2020, є необґрунтованими, оскільки доказів того, що Фондом соціального страхування (його територіальним підрозділом) було нараховано та виплачено позивачу суму страхових виплат за спірний період  не надано. Відповідач у спірних правовідносинах уособлює державу, яка взяла на себе обов`язок здійснювати страхові виплати. 
Посилання в апеляційній скарзі на те, що відповідач діяв у межах повноважень та у спосіб, що передбачений законами України, а тому позовні вимоги є необґрунтованими та не підлягають задоволенню,  спростовуються наведеними вище висновками. 
Згідно із ч.1 ст.6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.
          Відповідно до ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Згідно з приписами ч.1 ст.315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
У відповідності до ст.316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
          Під час апеляційного провадження, колегія суддів не встановила таких порушень судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення справи по суті, які були предметом розгляду і заявлені в суді першої інстанції.
          Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції.
          Таким чином, судова колегія вважає, що оскаржуване рішення суду першої інстанції є обґрунтованим, прийнятим на підставі з`ясованих та встановлених обставинах справи, які підтверджуються доказами, суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.
Правові підстави для розподілу судових витрат у відповідності до вимог                                 ст.139 КАС України,  відсутні.
Оскільки, дана справа є справою незначної складності, а також те, що вона розглянута судом першої інстанції за правилами спрощеного позовного провадження, відповідно вказане рішення (постанова) суду апеляційної інстанції не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п.2 ч.5 ст.328 КАС України відповідно до вимог ст.327, ч.1 ст.329 КАС України.   
Керуючись ст. ст. 311, 315, 316, 321, 325, 327, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу  - залишити без задоволення.
Рішення  Харківського окружного адміністративного суду від 25.08.2022 по справі                               №520/26289/21 - залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України відповідно до вимог ст.327, ч.1 ст.329 КАС України.  

Головуючий суддя 	(підпис)	А.М. Григоров 	
Судді	(підпис)  (підпис) 	З.Г. Подобайло    Н.С. Бартош