Справа № 442/6545/22                                Головуючий у 1 інстанції: Зубачик Н.Б. 
Провадження № 22-ц/811/313/23                Доповідач в 2-й інстанції: Мікуш Ю. Р. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
27 березня 2023 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
Головуючого судді: Мікуш Ю.Р.
Суддів:Приколоти Т.І.,Савуляка Р.В.
секретар Іванова О.О.
З участю відповідача ОСОБА_1 та його представника – адвоката Сисина С.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові цивільну справу № 442/6546/22  за апеляційною скаргою  представника ОСОБА_1 –адвоката Сисина Сергія Васильовича на ухвалу Галицького районного суду м.Львова від 13 січня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя та компенсації 1/2 частки спільного майна

в с т а н о в и в :

11 січня 2023 року ОСОБА_3 , який діє в інтересах  ОСОБА_2  звернувся до суду із заявою про забезпечення позову, в якій просить суд вжити заходів забезпечення позову шляхом накладання арешту на автомобіль марки AUDI, модель А6, 2014 року випуску, чорного кольору, р.н. НОМЕР_1 , номер кузова (VIN код) НОМЕР_2 , який зареєстрований за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 який проживає за адресою: АДРЕСА_1 .
В обґрунтування заяви покликається на те, що ОСОБА_1 після отримання позовної заяви може відчужити належне йому рухоме майно, а саме автомобіль марки AUDI, модель А6, що спричинить труднощі або ж взагалі унеможливить виконання рішення суду. 
Ухвалою Галицького районного суду м.Львова від 13 січня 2023 року заяву задоволено частково.
Заборонено проводити будь-які дії, пов`язані з відчуженням (купівля-продаж, дарування, застава, оренда та інші) та державною реєстрацією права власності на рухоме майно, а саме: автомобіля марки AUDI, модель А6, 2014 року випуску, чорного кольору, р.н. НОМЕР_1 , номер кузова (VIN код) НОМЕР_2 .
В іншій частині вимог – відмовлено.
Ухвалу суду оскаржив представник ОСОБА_1 –адвокат Сисин С.В.
В апеляційній скарзі зазначає, що ухвала суду є незаконна та необґрунтована через неповне з`ясування всіх обставин справи. Стверджує, що позовна заява стосується стягнення грошової компенсації за відчуження транспортного засобу автомобіля марки AUDI А6 реєстраційний номер НОМЕР_3 , а не поділу майна подружжя, оскільки такий транспортний засіб був відчужений 16.06.22 року без письмової згоди позивача у період перебування в шлюбі. Що стосується автомобіля марки AUDI, модель А6, р.н. НОМЕР_1 , то він фактично не є предметом спору ,оскільки такий був набутий відповідачем після розірвання шлюбу. Вважає, що суд свої висновки обґрунтовував лише припущеннями, оскільки не надано жодних доказів про можливе відчуження відповідачем автомобіля. Окрім цього, даний автомобіль є пошкодженим внаслідок ДТП та приведений у непридатний для подальшого використання стан.
Відзив на апеляційну скаргу від ОСОБА_2 не надходив, що згідно з частиною третьою статті 360 ЦПК України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
ОСОБА_1  та його адвокат Сисин С.В. всудове засідання не з`явилися, хоч належним чином були повідомлені про день і час слухання справи. 
Заслухавши пояснення відповідача ОСОБА_1  та його представника – адвоката Сисина С.В.на підтримання доводів апеляційної скарги, вивчивши матеріали цивільної справи, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з наступних підстав.
Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Матеріалами справи та судом встановлено, що 12 жовтня 2022 року ОСОБА_2 , в інтересах якої діє адвокат Мундяк М.М., звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя, в якому просить суд стягнути з ОСОБА_1 на її користь грошову компенсацію 1/2 частки: автомобіля марки "AUDI А 6", реєстраційний номер НОМЕР_3 , 2014 року виписку, що становить - 369347,50 грн., автомобіля марки TОYOTA модель LAND CRUISER 100, 2004 року випуску, що становить 283831,50 грн., мисливської нарізної гвинтівки Savage Mark II FV XP, що становить 9371,50 грн., мисливського нарізного карабіну Blaser R8 Profesional IC, що становить 63825 грн., мисливського нарізного карабіну Remington 700 ADL TACT FDE, що становить 14893 грн., пристрою для відстрілу патронів ФОРТ-12 РМ, що становить 8942,50 грн.; поділити майно подружжя, шляхом визнання за ОСОБА_2 та ОСОБА_1 по 1/2 ідеальної частки автомобіля марки AUDI, реєстраційний номер НОМЕР_4 , 1989 року виписку.
Предметом спору є поділ майна подружжя, зокрема: 
автомобіль марки "AUDI А 6", реєстраційний номер НОМЕР_3 , 2014 року виписку;
автомобіль марки TОYOTA модель LAND CRUISER 100, 2004 року випуску;
мисливська нарізна гвинтівка Savage Mark II FV XP;
мисливський нарізний карабін Blaser R8 Profesional IC;
мисливський нарізний карабін Remington 700 ADL TACT FDE;
пристрій для відстрілу патронів ФОРТ-12 РМ;
автомобіля марки AUDI, реєстраційний номер НОМЕР_4 , 1989 року виписку.
Постановляючи оскаржувану ухвалу щодо вжиття заходів забезпечення позову, суд виходив з тих підстав, що невжиття заходів забезпечення позову може в подальшому утруднити або зробити неможливим виконання рішення в разі його задоволення, та вважав за доцільне обрати способом забезпечення позову – заборону вчиняти будь-які дії, пов`язані з відчуженням (купівля-продаж, дарування, застава, оренда та інші) та державною реєстрацією права власності на майно, що належить відповідачу, а саме автомобіль марки AUDI, модель А6, 2014 року випуску, чорного кольору, р.н. НОМЕР_1 , номер кузова (VIN код) НОМЕР_2 .
Суд апеляційної інстанції з такими висновками суду першої інстанції погоджується.
Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Отже, стаття 15 ЦК України визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.
За правилами статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно із статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Відповідно до частин першої та другої статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.
Частиною першою статті 150 ЦПК України визначено види забезпечення позову серед яких є накладення арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб . 
Згідно із частиною третьою статті 150 ЦПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.
У частині десятій статті 150 ЦПК України передбачено, що не допускається вжиття заходів забезпечення позову, які за змістом є тотожними задоволенню заявлених позовних вимог, якщо при цьому спір не вирішується по суті.
Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.
Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд бере до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.
Цивільний процесуальний закон не зобов`язує суд при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову. Види забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду, а таке рішення може бути постановлено тільки відповідно до заявлених позовних вимог.
Заходи забезпечення позову повинні застосовуватись лише у разі необхідності та бути співмірними із заявленими вимогами, оскільки безпідставне забезпечення позову може призвести до порушення прав і законних інтересів інших осіб.
При цьому забезпечення позову не порушує принципів змагальності і процесуальної рівноправності сторін.
Заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер і діють до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи по суті.
Мета забезпечення позову – це хоча і негайні, проте тимчасові заходи, направлені на недопущення утруднення чи неможливості виконання судового акту, а також перешкоджання спричинення значної шкоди позивачу.
При розгляді заяви про забезпечення позову вирішується лише питання про наявність підстав для вжиття заходів забезпечення позову і не вирішуються матеріально-правові вимоги та наперед результат розгляду справи по суті позову.
Забезпечення позову по суті – це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника). Зазначені обмеження встановлює суд в ухвалі, вони діють до заміни судом виду забезпечення позову або скасування заходів забезпечення позову.
При здійсненні судочинства суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі – Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини (далі – ЄСПЛ) як джерело права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»).
Відповідно до статті 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.
При цьому ЄСПЛ у рішенні від 29 червня 2006 року у справі «Пантелеєнко проти України» вказав, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.
У рішенні від 31 липня 2003 року у справі «Дорани проти Ірландії» ЄСПЛ зазначив, що поняття «ефективний засіб» передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. При чому, як наголошується у рішенні ЄСПЛ, ефективний засіб – це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними.
При вирішенні справи «Каіч та інші проти Хорватії» (рішення від 17 липня 2008 року) ЄСПЛ вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту, але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.
Таким чином, держава Україна несе обов`язок перед заінтересованими особами забезпечити ефективний засіб захисту порушених прав, зокрема – через належний спосіб захисту та відновлення порушеного права. Причому обраний судом спосіб захисту порушеного права має бути ефективним та забезпечити реальне відновлення порушеного права.
На це вказується, зокрема, і в пункті 4 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 02 листопада 2004 року № 15-рп/2004 у справі № 1-33/2004, в якому зазначено, що верховенство права вимагає від держави його втілення у правотворчу та правозастосовну діяльність, яка здійснюється, зокрема, і судом як основним засобом захисту прав, свобод та інтересів у державі.
Крім того, Конституційний Суд України у пункті 9 мотивувальної частини рішення від 30 січня 2003 року № 3-рп/2003 у справі № 1-12/2003 наголошує на тому, що правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах.
ЄСПЛ у рішенні від 20 липня 2004 року у справі «Шмалько проти України» вказав, що право на виконання судового рішення є складовою права на судовий захист, передбаченого статтею 6 Конвенції, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина судового розгляду (пункт 43).
Предметом спору є поділ майна подружжя, зокрема: автомобіль марки AUDI, модель А6, 2014 року випуску, чорного кольору, р.н. НОМЕР_1 , номер кузова (VIN код) НОМЕР_2 , який належить відповідачу, в зв`язку з чим він має можливість відчужити згаданий автомобіль в будь- який час без відому ОСОБА_2 , не дивлячись на наявність спору з приводу цього автомобіля.
Вжитий захід забезпечення позову щодо заборони проводити будь-які дії, пов`язані з відчуженням (купівля-продаж, дарування, застава, оренда та інше) та державної реєстрації права власності на спірний автомобіль марки AUDI, модель А6, 2014 року випуску, чорного кольору, р.н. НОМЕР_1 , номер кузова (VIN код) НОМЕР_2 , відповідає вимогам розумності, обґрунтованості, адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову і спроможний забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову. Невжиття такого заходу забезпечення позову у випадку відчуження спірного автомобіля, призведе до ускладнення виконання судового рішення.
Окрім цього, вжиті заходи забезпечення позову жодним чином не позбавлять ОСОБА_1 права на володіння та користування автомобілем, щодо якого вжито заходи забезпечення позову.
Колегія суддів вважає за необхідне звернути увагу, що перебування автомобіля в несправному стані чи такому стані (після ДТП), що унеможливлює його використання, не може бути підставою, що перешкоджає накладення на його заходів забезпечення позову.
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
З врахуванням вищенаведеного, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги правильності висновків суду першої інстанції не спростовують і не дають підстав вважати, що оскаржувана ухвала постановлена з порушенням норм матеріального та процесуального права, в зв"язку з чим, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу  ОСОБА_1 – адвоката Сисина С.В.слід залишити без задоволення, а ухвалу Галицького районного суду м.Львова від 13 січня 2023 року- залишити без змін.
Керуючись ст.ст.374 ч.1 п.1, 375, 383, 384, 389-391 ЦПК України,- суд апеляційної інстанції
п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 –адвоката Сисина Сергія Васильовича залишити без задоволення.
Ухвалу Галицького районного суду м.Львова від 13 січня 2023 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови в порядку, визначеному ст. ст. 389-391 ЦПК України.
Повний текст постанови складено 10 квітня 2023 року.

Головуючий Ю.Р.Мікуш 

Судді:         Т.І.Приколота

Р.В.Савуляк