Постанова
Іменем України
22 червня 2023 року
м. Київ
справа № 755/11759/22
провадження № 51-1838км23
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду (далі - Суд, колегія суддів) у складі:
головуючої                                                        ОСОБА_1 ,
суддів                                                                  ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:
секретаря судового засідання                      ОСОБА_4 ,
прокурора                                                          ОСОБА_5 ,                           
розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу потерпілого ОСОБА_6 на ухвалу Київського апеляційного суду від 01 березня 2023 року про повернення апеляційної скарги.
Зміст судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
1.        Ухвалою слідчого судді Дніпровського районного суду м. Києва від 21 грудня 2022 року відмовлено у задоволенні клопотання прокурора Дніпровської окружної прокуратури м. Києва про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні № 12022100040002730 від 08 вересня 2022 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України. 
2.        Оскарженою ухвалою Київського апеляційного суду від 01 березня 2023 року апеляційні скарги представника потерпілого ОСОБА_6 - ОСОБА_7 та представника ТОВ «КИЇВАВТОТРЕЙД» - ОСОБА_8 на зазначену ухвалу слідчого судді повернуто їм на підставі п. 2 ч. 3 ст. 399 КПК України у зв`язку з тим, що скарги подано особами, яка не мають права їх подавати.
Вимоги касаційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала
3.        У касаційній скарзі потерпілий ОСОБА_6 , посилаючись на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону та положень ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, просить скасувати ухвалу апеляційного суду та призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції. Мотивує тим, що ухвала слідчого судді, якою відмовлено у задоволенні клопотання прокурора про накладення арешту на майно, стосується його інтересів, тому і він, і його представник є особами, які мають право оскаржити її в апеляційному порядку. Відтак рішення суду апеляційної інстанції про повернення апеляційної скарги вважає передчасним та таким, що не ґрунтується на матеріалах кримінального провадження.
Позиції інших учасників судового провадження
4.        У судовому засіданні суду касаційної інстанції прокурор підтримала касаційну скаргу.
Мотиви суду
5.        Заслухавши доповідь судді, з`ясувавши позиції учасників судового провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши наведені в касаційній скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що скарга підлягає задоволенню з огляду на таке. 
6.        Суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги (ст. 433 КПК України).
7.        За приписами ст. 370, ч. 2 ст. 418 КПК України ухвала суду апеляційної інстанції про повернення апеляційної скарги повинна бути законною, обґрунтованою та вмотивованою.
8.        Відповідно до ч. 1 ст. 438 КПК України підставою для скасування або зміни касаційним судом судового рішення є, зокрема, істотне порушення вимог кримінального процесуального закону. Згідно з ч. 1 ст. 412 КПК України істотним є таке порушення вимог цього Кодексу, яке перешкодило чи могло перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.
9.        Доводи потерпілого ОСОБА_6 , наведені в касаційній скарзі, про допущення таких порушень під час вирішення питання про прийняття апеляційної скарги його представника колегією суддів апеляційного суду є слушними.
10.   Відповідно до вимог ст. 24 КПК України кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого в порядку, передбаченому цим Кодексом. Гарантується право на перегляд вироку, ухвали суду, що стосується прав, свобод чи інтересів особи, судом вищого рівня в порядку, передбаченому зазначеним Кодексом, незалежно від того, чи брала така особа участь у судовому розгляді.
11.   До того ж право особи на апеляційне оскарження спрямоване насамперед на реалізацію гарантованого ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод права на справедливий суд. Забезпечення такого права є однією з важливих гарантій ухвалення правосудного рішення у кримінальному провадженні.
12.   Відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 309 КПК України ухвала слідчого судді про арешт майна або відмову у ньому підлягає апеляційному оскарженню. 
13.   При цьому КПК не встановлено чіткого переліку осіб - суб`єктів права на апеляційне оскарження цієї ухвали, а в п. 10 ст. 393 КПК України вказано, що апеляційну скаргу мають право подати інші особи у випадках, передбачених цим Кодексом.
14.   Одним із учасників кримінального провадження є третя особа, щодо майна якої вирішується питання про арешт (п. п. 25, 26 ч. 1 ст. 3 КПК України). У ст. 64-2 КПК Українивизначається зміст і процесуальний статус третьої особи, щодо майна якої вирішується питання про арешт, якою може бути будь-яка фізична або юридична особи. Водночас, в останньому абзаці ч. 7 ст. 173 КПК України передбачено, що треті особи мають право оскаржити судове рішення щодо арешту майна.
15.   У п. 3 ч. 2 ст. 171 КПК України передбачено два альтернативних варіанти доведення належності майна особі: 1)  за допомогою документів, які підтверджують право власності на майно; 2)  за допомогою конкретних фактів і доказів, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження майном.
16.   Крім того, при застосуванні приписівКПК України апеляційний суд мав також керуватися положеннями статті 13 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод і статтею 1 Першого протоколу до цієї Конвенції.
17.   Відповідно до практики Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) стаття 1 Першого протоколу по суті гарантує право на власність. Однак концепція «майна» у цій статті має автономне значення, яке не обмежується правом власності на матеріальні речі та не залежить від формальної класифікації у внутрішньому праві: певні інші права та інтереси, що становлять активи, також можуть вважатися «правом власності», а відтак і «майном» («Іатрідіс проти Греції» (IATRIDIS v. GREECE), заява № 31107/96, рішення ЄСПЛ від 25 березня 1999 року, п. 54). У практиці розгляду ЄСПЛ справ щодо порушення права володіння майном поняття «майно», як і «власність», має досить широке тлумачення й охоплює цілу низку економічних інтересів (активів) - як матеріальних, так і нематеріальних. Крім, власне, тілесних речей, ЄСПЛ відносить до категорії «майна», зокрема: «активи», які можуть виникнути, наприклад, на підставі позову про відшкодування шкоди; «правомірні очікування/законні сподівання» вчиняти певні дії відповідно до виданого державними органами дозволу; майнові права; приватні власні інтереси, визнані відповідно до національного права; накопичені нематеріальні активи підприємства, як його найменування, репутація, ділові зв`язки тощо (власність «фірми»); інше «майно», що «становить економічну цінність», зокрема, необхідні для здійснення підприємницької діяльності дозволи чи ліцензії. Щоб вирішити питання щодо застосування статті 1 Першого протоколу до Конвенції у конкретній справі, суд повинен з`ясувати, чи надають обставини справи в цілому заявнику право на самостійний інтерес, який захищається цією статтею («Беєлєр проти Італії» (BEYELER v. ITALY), заява № 33202/96, рішення ЄСПЛ від 05 січня 2000 року).
18.   Як убачається з тексту оскарженої ухвали апеляційного суду, приймаючи рішення про повернення апеляційної скарги представника потерпілого ОСОБА_6 , колегія суддів виходила із того, що він не є особою, яка має право подавати таку скаргу, оскільки згідно з п. 7 ч. 1 ст. 393 КПК України апеляційну скаргу мають право подати потерпілий або його законний представник чи представник, але тільки в частині, що стосується інтересів потерпілого, причому в межах вимог, заявлених ними в суді першої інстанції.
19.   Натомість, як убачається з матеріалів кримінального провадження, 19 січня 2022 року ОСОБА_9 та ОСОБА_6 уклали договір про надання послуг, відповідно до умов якого ОСОБА_9 зобов`язався придбати для 
ОСОБА_6 автомобіль марки BMW f30, доставити його на територію України і вже на території України зробити ремонт автомобіля під ключ. 28 січня 2022 року ОСОБА_6 через відділення банку перераховано кошти у сумі 152 993,00 грн за придбання на аукціоні транспортного засобу марки BMW f30, 2013 року випуску, він код НОМЕР_1 , об`єм двигуна 2,0 (бензин), сірого кольору. В подальшому на вимогу ОСОБА_9 . ОСОБА_6 перерахував ще 11 035,00 грн на банківську картку ОСОБА_10 . Однак ОСОБА_9 з ОСОБА_10 , маючи умисел на заволодіння чужим майном шляхом обману, доставили зазначений транспортний засіб на територію України та, не маючи наміру передавати його ОСОБА_6 , відчужили його іншій особі. Наразі вказаний автомобіль зареєстрований на ім`я ОСОБА_11 . 
20.   ОСОБА_6 подав до органу поліції заяву про вчинене щодо нього кримінальне правопорушення, був допитаний як потерпілий, його представник - адвокат ОСОБА_7 звернулася до органу досудового розслідування з клопотанням про накладення арешту на цей автомобіль із забороною його відчуження та користування ним. З метою збереження речового доказу у кримінальному провадженні прокурор Дніпровської окружної прокуратури м. Києва в порядку ст. 171 КПК України звернувся до суду з клопотанням про накладення арешту на майно.
21.   Вищевказаним обставинам, на які, крім іншого, наголошувалось в апеляційній скарзі представника потерпілого ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді про відмову в накладенні арешту на майно, суд апеляційної інстанції належної оцінки не надав, залишивши їх поза увагою. Натомість вони свідчать про те, що ухвала слідчого судді Дніпровського районного суду 
м. Києва від 21 грудня 2022 року, якою відмовлено у задоволенні клопотання прокурора про накладення арешту на майноу цьому кримінальному провадженні, стосується прав та інтересів потерпілого ОСОБА_6 , а тому як він, так і його представник мають право подати апеляційну скаргу на зазначену ухвалу.
22.   Відтак рішення апеляційного суду про повернення апеляційної скарги представника потерпілого ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 є передчасним, а допущені цим судом порушення вимог кримінального процесуального закону істотними, оскільки перешкодили постановленню ним законного і обґрунтованого судового рішення.
23.    Таким чином, Суд дійшов висновку, що касаційна скарга потерпілого ОСОБА_6 підлягає задоволенню, а ухвала апеляційного суду скасуванню з призначенням нового розгляду в суді апеляційної інстанції, за результатами якого, врахувавши вищенаведене, апеляційному суду належить ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.
Керуючись статтями 433, 434, 436, 438, 441, 442 КПК України, колегія суддів 
ухвалила:
Касаційну скаргу потерпілого ОСОБА_6 задовольнити.
Ухвалу Київського апеляційного суду від 01 березня 2023 року про повернення апеляційної скарги представника потерпілого ОСОБА_6 - ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Дніпровського районного суду м. Києва від 21 грудня 2022 року, якою відмовлено у задоволенні клопотання прокурора Дніпровської окружної прокуратури м. Києва про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні № 12022100040002730, скасувати та призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.
Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Судді:
 
ОСОБА_1                                  ОСОБА_2                                   ОСОБА_3