Постанова
Іменем України 
11 травня  2023 року
м. Київ
справа № 711/3606/19 
провадження № 51-322 км 22  
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:  
 
головуючого                                                  ОСОБА_1 ,
суддів                                                                ОСОБА_2 ,   ОСОБА_3 ,    
за участю:
секретаря судового засідання                  ОСОБА_4 , 
прокурора                                                      ОСОБА_5 , 
потерпілого                                                   ОСОБА_6 ,    
захисника                                                      ОСОБА_7 ( в режимі      
                                                                        відеоконференції),                              
 
розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу захисника                   ОСОБА_7 в інтересах засудженого ОСОБА_8 на вирок Черкаського апеляційного суду від 08 листопада 2022 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12018250000000266, за обвинуваченням
 
ОСОБА_8 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця                     та  жителя АДРЕСА_1 , раніше не судимого, 
 
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2  ст.286 КК України. 
 
Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
Вироком Придніпровського районного суду міста Черкаси від 06 вересня 2021 року   ОСОБА_8  засуджено за ч. 2 ст. 286 КК України до покарання у виді  позбавлення волі на строк 5 років, з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік. 
На підставі ст.75 КК України ОСОБА_8  звільнено від основного покарання з випробуванням, з іспитовим строком, тривалістю 3 роки, з покладенням обов`язків, передбачених ст.76 цього Кодексу. 
Вирішено цивільний позов, а також  питання щодо речових доказів, процесуальних витрат у провадженні та скасовано арешт на майно. 
Вироком Черкаського апеляційного суду від 08 листопада 2022 року апеляційні скарги прокурора та потерпілого  задоволено частково, вирок місцевого суду в частині призначеного покарання скасовано, ухвалено новий вирок, яким                 ОСОБА_8 призначено покарання за ч. 2 ст. 286 КК України у виді  позбавлення волі на строк 3 роки, з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 2 роки. 
Строк відбування покарання постановлено рахувати з моменту звернення вироку до виконання. 
В решті вирок суду першої інстанції залишено без змін. 
За вироком суду встановлено, що    ОСОБА_8 , 16 листопада 2018 року близько     20:30 год, керуючи автомобілем  BMW-318 державний номерний знак НОМЕР_1 ,  по                вул. Симиренківській  в напрямку вул. Гетьмана Сагайдачного, поблизу перехрестя вулиць Симиренківська та Нарбутівська у м. Черкасах, порушив вимоги п. 2.3 б),            12.3, 12.4 Правил дорожнього руху України, не стежив за дорожньою обстановкою, не був  уважний, рухався зі швидкістю близько 78 км/год, перевищивши максимально дозволену швидкість  у населеному пункті,  внаслідок чого здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_6 , який, переходив проїжджу частину вулиці, поза межами пішохідного переходу,  у стані алкогольного сп`яніння,  в результаті  ДТП  потерпілий ОСОБА_6 отримав тілесні ушкодження від яких помер у лікарні.
Порушення водієм ОСОБА_8 вимог п. 2.3 б), 12.3, 12.4  ПДР України перебуває у причинному зв'язку із наслідками ДТП.  
Вимоги касаційної скарги та доводи особи, яка її подала      
У касаційній скарзі захисник ОСОБА_7 , посилаючись на істотні порушення вимог кримінального процесуального закону , неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, а також суворість призначеного апеляційним судом покарання, просить змінити вирок апеляційного суду та звільнити   ОСОБА_8 від відбування  покарання  на підставі ст.75 КК України з іспитовим строком 3 роки.   
Зазначає, що апеляційний суд повною мірою не врахував дані про особу винного,  який є молодого віку,  вперше притягується до кримінальної відповідальності, позитивно характеризується за місцем проживання та роботи, на спеціальних обліках у лікарів психіатра та нарколога не перебуває,  щиро розкаявся, частково    відшкодував завдану шкоду, і те, що потерпілий пішохід   ОСОБА_6 порушив ПДР.      
Вирок суду апеляційної інстанції  не відповідає вимогам ст.370,420 КПК України через необґрунтованість, а також у вступній  частині не зазначено прізвище та ініціали секретаря судового засідання. 
 
Позиції інших учасників судового провадження
На касаційну скаргу  від потерпілого ОСОБА_6  надійшли заперечення, у яких він просить  оскаржуваний вирок залишити  без зміни, а скаргу захисника без задоволення. Аналогічну позицію потерпілий підтримав в судовому засіданні. 
Захисник   ОСОБА_7 , в суді касаційної інстанції, вимоги касаційної скарги підтримав  в повному обсязі та просив задовольнити. 
Прокурор ОСОБА_5 , посилаючись на безпідставність доводів скарги сторони захисту, заперечувала проти її задоволення.  
Межі розгляду матеріалів кримінального провадження у касаційному суді
За змістом ст. 433 КПК України Суд перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати й визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
Відповідно до вимог ст. 438 цього Кодексу  підставами для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення й особі засудженого. 
При вирішенні питання про наявність зазначених у ч. 1 ст. 438 КПК України підстав суд касаційної інстанції має керуватися статтями 412-414 цього Кодексу. При перевірці доводів касаційної скарги суд виходить із фактичних обставин, встановлених судами. 
Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_8 та кваліфікація  дій за                     ч.2 ст.286 КК України у касаційному порядку не оскаржуються. Доводи касаційної скарги захисника  стосуються суворості   призначеного  апеляційним судом покарання, через незастосування ст.75 КК України.  
Мотиви Суду 
 
Положеннями ст. 50 КК України визначено, що покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у  вчиненні кримінального правопорушення, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.
Відповідно до вимог ст. 65 КК України при призначенні покарання суд повинен ураховувати ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.
Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання має бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного, які підлягають обов`язковому врахуванню. 
Вироком місцевого суду ОСОБА_8 за ч. 2 ст.286 КК України  призначено  покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік, на підставі ст.75 КК України  звільнено від відбування основного покарання з випробуванням, з іспитовим строком  3 роки. 
Потерпілий ОСОБА_6 та прокурор, не погоджуючись із вироком, зокрема, в частині застосування до ОСОБА_8 положень ст.75 КК України, оскаржили його в апеляційному порядку. 
Черкаський апеляційний суд ухвалою від 16 листопада 2021 року залишив вирок місцевого суду в частині призначеного покарання без зміни. 
Постановою Верховного Суду від 20 вересня 2022 року  ухвалу Черкаського  апеляційного суду від 16 листопада 2021 року скасовано і призначено новий розгляд у суді апеляційної інстанції. 
Верховний Суд у своєму рішенні визнав неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, застосування ст.75 КК України. При цьому, зазначив, що місцевий суд не врахував ступінь тяжкості  вчиненого  ОСОБА_8 злочину, внаслідок якого загинула людина, обставини його вчинення (перевищення швидкості руху у населеному пункті), а також часткове відшкодування моральної шкоди, в свою чергу,  суд  апеляційної інстанції   залишив це поза увагою і не дав належних відповідей на доводи апеляційних скарг  в цій частині. 
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 439 КПК України передбачено, що після скасування  ухвали судом касаційної інстанції, суд апеляційної інстанції здійснює судове провадження згідно із загальними вимогами, передбаченими цим Кодексом, в іншому складі суду, а вказівки суду, який розглянув справу в касаційному порядку, є обов`язковими для суду апеляційної інстанції при новому розгляді.
 
Вказаним правилом законодавець створює додаткові процесуальні засоби усунення порушень матеріального чи процесуального закону допущених, зокрема, судом апеляційної інстанції у випадках, коли за наслідками касаційного розгляду судом касаційної інстанції не ухвалюється кінцеве рішення у кримінальному провадженні. 
Дотримання цього правила має важливе значення, в тому числі, як гарантія дієвості судового контролю, що здійснюється вищою судовою інстанцією, за законністю та обґрунтованістю рішень судів нижчих  інстанцій.  
Тому, під час нового розгляду, апеляційний суд хоча і розглядає справу у  звичайному порядку, однак при цьому обов`язковою умовою є виконання вказівок суду касаційної інстанції. Їх ігнорування може бути визнано істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону. 
Під час нового розгляду,  апеляційний суд, скасовуючи вирок місцевого суду в частині призначеного ОСОБА_8 покарання та, ухвалюючи свій вирок, повністю виконав вказівки суду касаційної інстанції, викладені в постанові від 20 вересня 2022 року. 
Призначаючи ОСОБА_8 покарання, суд апеляційної інстанції дав належну оцінку ступеню тяжкості вчиненого злочину,  який згідно  ст. 12 КК України,  є тяжким злочином, за який законом передбачено покарання у виді  позбавлення волі на  строк від 3 до 8  років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк до трьох років або без такого. Врахував особливості конкретного кримінального правопорушення, зокрема те, що    ОСОБА_8 перевищив  максимально дозволену швидкість руху у населеному пункті, рухався близько 78 км/год, не стежив за дорожньою обстановкою, внаслідок чого  здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_6 , що призвело до непоправних наслідків -  смерті  останнього.  Зважив і на той факт, що засуджений майже за чотири роки  відшкодував потерпілому лише частину  моральної шкоди в розмірі 25 000 гривень, тоді як загальний розмір моральної шкоди  становить 175  000 гривень. Також враховано  позицію потерпілого, який наполягав на призначенні ОСОБА_8 суворого покарання. 
З огляду на наведені обставини, суд апеляційної інстанції, дійшов обґрунтованого висновку про  необхідність  реального відбування засудженим  покарання.
Разом із цим, належним чином врахував дані про особу винного, який  вперше притягується до кримінальної відповідальності,  вчинив необережний злочин, визнав свою вину у вчиненому, за місцем проживання та роботи характеризується позитивно,  на спеціальних обліках у лікарів психіатра та нарколога  не перебуває.  
Обставинами, що пом`якшують покарання обґрунтовано визнано щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину; обтяжуючі  обставини -  відсутні. 
Наведені обставини слугували підставою для призначення ОСОБА_8 основного покарання у мінімальних межах, передбачених  санкцією  ч. 2  ст. 286  КК України. 
Суд вважає, що призначене засудженому апеляційним судом  покарання є законним, справедливим, воно буде відповідати тяжкості кримінального правопорушення, сприятиме виправленню винного та попередженню вчинення ним нових злочинів, а також не буде становити «особистий надмірний тягар для особи» та відповідатиме справедливому балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи.  
Твердження адвоката про те, що апеляційний суд у вступній частині вироку не зазначив прізвища та ініціалів секретаря судових засідань,  чим  істотно порушив вимоги КПК,  безпідставні.    
Вирок  суду апеляційної інстанції повинен відповідати загальним вимогам до вироку (ч.2 ст.420 КПК України).
Вимоги до змісту вироку закріплені у статті 374 КПК України, згідно якої у вступній частині вироку зазначається, зокрема, секретар судового засідання.  
Оригінал вироку повністю відповідає вимогам ст. 374 КПК України,  в тому числі,  у вступній частині вироку  чітко зазначено  прізвище та ініціали секретаря судового  засідання.   
Що стосується копії  вироку, то порядок  видачі копій судових рішень  регулюється  Інструкцією з діловодства в місцевих та апеляційних судах України,  суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями перевіряти дотримання вимог  цієї Інструкції.  
Матеріали провадження не містять даних про порушення вимог кримінального процесуального чи неправильне застосування кримінального законів, які були б безумовними підставами для зміни чи скасування оскаржуваного судового рішення, а тому підстав для задоволення скарги захисника  немає. 
Беручи до уваги викладене та, керуючись статтями 434, 436, 441,442 КПК України, Суд вважає, що оскаржуване судове рішення слід залишити без зміни.
 
З цих підстав Суд ухвалив:
Вирок Черкаського апеляційного суду від 08 листопада 2022 року щодо ОСОБА_8 залишити без зміни, а касаційну скаргу  захисника  - без задоволення. 
Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення й оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1                                                  ОСОБА_2                             ОСОБА_3