П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И
 
9 травня 2023  року                                                                                        місто  Київ
                                                                                                                  справа № 761/8099/22
                                                                                           провадження №22-ц/824/4030/2023
 
 Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача - Шкоріної О.І., суддів -  Поливач Л.Д., Стрижеуса А.М., 
 
сторони: 
позивач -  ОСОБА_1 
відповідач  - Фонд гарантування вкладів фізичних осіб 
 
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, подану адвокатом Сидоренко Юлією Анатоліївною,   
на рішення Шевченківського районного суду м.Києва від  1 листопада 2022  року, ухвалене у складі судді Мальцева Д.О., 
у справі за позовом ОСОБА_1 до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб  про стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду,-
В С Т А Н О В И В:
                                                                                                                          
У травні 2022 року ОСОБА_1 звернувся  до суду з позовом до відповідача, в якому просив стягнути з Фонду гарантування вкладів фізичних осіб 153026,28 грн. середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду.
Позов обґрунтовано тим, що наказом директора-розпорядника Фонду гарантування вкладів фізичних осіб № 279-к від 27 травня 2020 року позивача звільнено 28 травня 2020 року з посади провідного професіонала з питань ліквідації банків відділу організації процедури ліквідації банків.
Постановою Київського апеляційного суду у цивільній справі № 761/23237/20 апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Рішення Шевченківського районного суду м.Києва від 8 вересня 2021 року скасовано та прийнято нове  судове рішення. Визнано незаконним та скасовано наказ Фонду  гарантування вкладів фізичних осіб про звільнення ОСОБА_1 № 279-к від 27 травня 2020 року. Поновлено ОСОБА_1 на посаді провідного професіонала з питань ліквідації банків департаменту ліквідації банків Фонду гарантування вкладів фізичних осіб з 28 травня 2020 року. Стягнуто з Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 1458181,47 грн. без врахування податків та інших обов`язкових платежів.
Наказом директора-розпорядника Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 27 квітня 2022 року № 124-к ОСОБА_1 було поновлено на посаді провідного професіонала з питань ліквідації банків відділу організації процедури ліквідації банків департаменту ліквідації банків з 28 травня 2022 року.
Допущено до роботи з 28 квітня 2022 року.
Позивач зазначає, що на день звернення до суду з цим позовом, рішення суду апеляційної інстанції було виконано частково: середній заробіток за час вимушеного прогулу з дня звільнення по день постановлення постанови не виплачено.
Невиконання відповідачем протягом тривалого часу судового рішення Київського апеляційного суду у справі № 761/23237/20 від 23 лютого 2022 року про поновлення ОСОБА_1 на роботі має наслідком застосування приписів ст.236 КЗпП України про стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі. Період невиконання рішення суду про поновлення позивача на роботі становить 44 робочі дні.
Рішенням Шевченківського районного суду м.Києва від 1 листопада 2022 року  позов ОСОБА_1 задоволено.  Стягнуто з Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки виконання рішення суду у розмірі 153026,28 грн.
Не погоджуючись з зазначеним рішенням,  Фонд гарантування вкладів фізичних осіб подав апеляційну скаргу, в який  просив апеляційну скаргу задовольнити, рішення суду першої інстанції скасувати і ухвалити нове судове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог. В апеляційній скарзі зазначає, що рішення суду першої інстанції не відповідає вимогам законодавства щодо законності та обґрунтованості, оскільки прийняте з неправильним  застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права.
В апеляційній скарзі, зокрема, зазначає, що оскільки копія рішення, резолютивна частина якого була проголошена 23 лютого 2022 року, відповідачем була отримана лише 26 квітня 2022 року, а 27 квітня 2022 року було видано наказ про поновлення позивача на роботі, тому  відсутні підстави вважати, що з боку Фонду відсутня затримки виконання  судового рішення, що в свою чергу унеможливлює застосування положень статті 236 КЗпП України, згідно з якими у разі затримки роботодавцем виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір  про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки.
Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції в порушення вимог ст.ст.77,89 ЦПК України не дослідив зібрані у справі докази, не врахував, що 24 лютого 2022 року відповідно до Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року за № 64/2022, затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 року  «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» введено в Україні воєнний стан із 5 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, активних бойових дій на території України, зокрема в м.Києві та Київській області, обмежений доступ до Єдиного державного реєстру судових рішень, отримання Фондом гарантування вкладів фізичних осіб постанови КАС від 23 лютого 2022 року лише 26 квітня 2022 року, що також зумовлене запровадженням воєнного стану в Україні, не застосовано правові висновки Верховного Суду, що й призвело до ухвалення незаконного та не обґрунтованого рішення.
Задовольняючи позовні вимоги щодо стягнення з Фонду гарантування вкладів фізичних осіб середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду в розмірі 153026,28 грн. суд першої інстанції припустився невірного розрахунку, що суперечить Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100.
Правом на подання відзиву позивач ОСОБА_1 не скористався.
Ухвалою Київського апеляційного суду від 17 лютого 2023 року  відкрито апеляційне провадження.
Ухвалою Київського апеляційного суду від  21 лютого 2023  року у складі колегії суддів справу призначено до розгляду в порядку письмового провадження.
Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Справу розглянуто в порядку ст. 369 ЦПК України без повідомлення учасників справи.
Перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого у справі судового рішення, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню  з наступних підстав.
Судом установлено, що наказом директора-розпорядника Фонду гарантування вкладів фізичних осіб № 279-к від 27 травня 2020 року «Про  звільнення ОСОБА_1 » позивача звільнено 28 травня 2020 року з посади провідного професіонала з питань ліквідації банків відділу організації процедури ліквідації банків.
Постановою Київського апеляційного суду у цивільній справі № 761/23237/20 апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Рішення Шевченківського районного суду м.Києва від 8 вересня 2021 року скасовано та прийнято нове  судове рішення. Визнано незаконним та скасовано наказ Фонду  гарантування вкладів фізичних осіб про звільнення ОСОБА_1 № 279-к від 27 травня 2020 року. Поновлено ОСОБА_1 на посаді провідного професіонала з питань ліквідації банків департаменту ліквідації банків Фонду гарантування вкладів фізичних осіб з 28 травня 2020 року. Стягнуто з Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 1458181,47 грн. без врахування податків та інших обов`язкових платежів.
Наказом директора-розпорядника Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 27 квітня 2022 року № 124-к ОСОБА_1 було поновлено на посаді провідного професіонала з питань ліквідації банків відділу організації процедури ліквідації банків департаменту ліквідації банків з 28 травня 2022 року.
Допущено до роботи з 28 квітня 2022 року.
Період невиконання рішення суду про поновлення позивача на роботі становить із 23 лютого 2022 року по 27 квітня 2022 року, тобто із затримкою у 44 робочі дні.
Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що в порушення  вимог ч.7 ст.235 КЗпП України, а також принципу  обов`язковості  судового рішення, Фонд гарантування вкладів фізичних осіб виконав рішення Київського апеляційного суду у справі № 761/23237/20 від 23 лютого 2022 року про поновлення ОСОБА_1 на роботі лише 28 квітня 2022 року (день допуску до роботи). Оскільки відповідач негайно, після проголошення рішення про поновлення позивача на роботі, таке рішення не виконав, роботодавець  має  виплатити ОСОБА_2 середній заробіток за час затримки виконання рішення суду.
Проте, повністю з такими висновками суду першої інстанції погодитись не можна, виходячи з наступного.
Згідно зі ст.129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове  рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.
Відповідно до ч.7 ст.235 КЗпП України рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню. 
Негайне виконання судового рішення полягає в тому, що воно набуває властивостей здійснення і підлягає виконанню не з часу набрання ним законної сили, що передбачено для переважної більшості судових рішень, а негайно з часу його оголошення в судовому засіданні, чим забезпечується швидкий і реальний захист життєво-важливих прав та інтересів громадян і держави.
Рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного працівника вважається виконаним, коли власником або уповноваженим ним органом видано наказ (розпорядження) про допуск до роботи і фактично допущено до роботи такого працівника.
Безпосередньо КЗпП України не містить визначення поняття «поновлення на роботі», як і не встановлює порядку виконання відповідного рішення.
Однак, згідно із ст.65 Закону України «Про виконавче провадження» виконання рішення про поновлення на роботі вважається закінченим з моменту видачі наказу про поновлення працівника на роботі та фактичного допуску працівника, поновленого на роботі рішенням суду, до виконання попередніх обов`язків.
Статтею 236 КЗпП України встановлено, що  у разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки.
Затримкою виконання рішення суду про поновлення працівника на роботі за змістом ст.236 КЗпП слід вважати невидання власником (уповноваженим органом) наказу про поновлення працівника на роботі без поважних причин негайно після проголошення судового рішення (висновок Великої Палати Верховного Суу викладений у постанові від 13 березня 2019 року у справі № 711/8446/16-ц).
Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом (ч.2 ст.18 ЦПК України).
Судове рішення про поновлення позивача на роботі  проголошено Київським апеляційним судом 23 лютого 2022 року, наказ про поновлення ОСОБА_1 на роботі виданий 27 квітня 2022 року, а фактично допущений позивач до роботи 28 квітня 2022 року.
За таких обставин, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що відповідачем допущено затримку виконання  рішення суду про поновлення на роботі і така затримка становить 44 робочі дні, за період з 24 лютого 2022 року по 27 квітня 2022 року, і за цей період відповідач має  виплатити позивачеві середній заробіток.
Доводи апеляційної скарги щодо наявності перешкод для виконання рішення суду, повний текст якого відповідачем отримано лише 26 квітня 2022 року, через  введення в Україні  воєнного стану, активних бойових дій на території України, зокрема в м.Києві та Київській області, обмежений доступ до Єдиного державного реєстру судових рішень,  не можуть бути прийняті в якості підстав для скасування оскаржуваного рішення, оскільки рішення суду про поновлення на роботі в сілу ст.18, 430 ЦПК України підлягає негайному виконанню, та є обов`язковим для виконання посадовими особами, від яких залежить реалізація  прав особи, підтверджених судовим рішенням. Фондом гарантування вкладів фізичних осіб  не наведено обставин та не надано доказів на підтвердження припинення роботи  установи на час  проведення активних бойових дій на території м.Києва, що унеможливлювало б видачу наказу  про поновлення ОСОБА_1 на роботі на виконання рішення суду. Відсутність повного тексту судового рішення не звільняє  роботодавця від обов`язку видати наказ про поновлення працівника на роботі, відразу після оголошення рішення суду.
 Доводи апеляційної скарги  в частині хибності розрахунку середньоденної заробітної плати та стягнення відповідної суми заслуговують на увагу, виходячи з наступного.
Порядок обчислення середньої заробітної плати затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 8  лютого 1995 року № 100.
Обчислення  середньої заробітної плати для оплати вимушеного прогулу середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за  останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата.
При обчислення середньої заробітної плати враховуються всі суми нарахованої заробітної плати згідно із законодавством та умовами трудового договору, крім визначених у пункті 4 цього Порядку (п.3 Порядку обчислення середньої заробітної плати).
Підпунктом «б» абзацу 1 пункту 4 розділу III  Порядку передбачено, що при обчисленні  середньої заробітної плати у всіх випадках її збереження згідно з чинним  законодавством, не враховуються:  одноразові виплати (компенсація за невикористану відпустку, матеріальна допомога, допомога працівникам, які виходять на пенсію, вихідна допомога тощо).
Абзацом другим пункту 4  розділу Ш Порядку визначено, що при обчисленні середньої заробітної плати за останні два місяці, крім перелічених вище виплат, також не враховуються виплати за час, протягом якого зберігається середній заробіток працівника (за час виконання державних і громадських обов`язків, щорічної і додаткової відпусток, відрядження, вимушеного прогулу тощо) та допомога у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю.
Відповідно до розділу IV Порядку, нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати. Нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.
Суд першої інстанції для розрахунку середньоденної заробітної плати позивача, взяв  інформацію по заробітній платі за  два останні місяці, які передували місяцю, у якому був виданий наказ про звільнення ОСОБА_1 , а саме: березень і квітень 2020 року. При цьому, судом враховано  отримана позивачем у цих місяцях зарплата, а саме: у квітні - 96348,85 грн., у травні -  46244 грн.
Колегія суддів не погоджується з наведеним   у рішенні суду розрахунком середньоденної заробітної плати позивача. 
Як убачається зі  звіту  нарахувань, що був наданий відповідачем до відзиву на позовну заяву, ОСОБА_1 у березні  2020 року було начислено суму в розмірі  96348,85 грн., яка складається із: окладу по днях: 19818,86 грн. за 9 оплачуваних днів; оплати простою (не з вини працівника) по окладу в сумі 4404,19 грн.;  оплати основної щорічної відпустки в сумі 25881,80 грн. за 14 днів;  матеріальної допомоги на оздоровлення в сумі 46244 грн. У квітні  2020 року ОСОБА_1 начислено 46244 грн. оплати простою (не з вини працівника) по окладу (а.с.57).
Виходячи із положень Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від  8 лютого 1995 року № 100, при обчисленні середнього заробітку за останні два місяці (для оплати вимушеного прогулу) не враховуються матеріальна допомога та  оплата щорічної відпустки, що були виплачені відповідачем  позивачеві у березні 2020 року.
Суд  першої інстанції в порушення положень розділу III Порядку обчислення середньої заробітної плати, при обчисленні середнього заробітку врахував виплату у виді матеріальної допомоги, а також оплату основної щорічної відпустки,  внаслідок чого припустився невірного розрахунку середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду.
Отже, при обчисленні розрахунку середньоденної заробітної плати підлягає врахуванню нарахована відповідачем у березні 2020 року сума в розмірі 19818,86 грн. за 9 оплачуваних днів та 4404,19 грн. за 2 дні простою, а також у квітні сума в розмірі 46244 грн. за 21 день простою. Середньоденна заробітна плата позивача становить 2202,10 грн. (19818,86 грн. + 4404,19 грн.+46244 грн.) х 32 дні, за які за позивачем зберігається  заробітна плата (2+9+21).
Сума середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду,  що складає  44 робочі дні, становить  96892,40 грн. (2202,10 грн. х 44).
Отже, оскільки суд першої інстанції  неправильно застосував норми матеріального права при обчисленні  середнього заробітку, рішення суду першої інстанції підлягає зміні, а сума, що підлягає стягненню з Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на користь ОСОБА_1 зменшенню з 153026,28 грн. до 96892,40 грн.,  відповідно підлягає  зменшенню сума судового збору, що підлягає  стягненню з Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на користь держави з 1530,26 грн. до 968,92 грн.
Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, понесених  у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, суд виходить із принципу пропорційності задоволених вимог ОСОБА_1 , а також враховує, що позивач звільнений від сплати судового збору, як громадянин, віднесений до 2 категорії постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи.   
 Вимоги позивача від заявленого у позовній заяві  розміру підлягають задоволенню на 63,32% (96892,40 х100% : 153026,28 грн.).
Вимоги Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, викладені  в апеляційній скарзі, задоволені   на 36,68%. Фондом  сплачено судовий збір за подання апеляційної скарги в сумі 2295,39 грн.  Відповідно сума судового збору за подання апеляційної скарги має бути зменшена на 841,94 грн., що становить 36,68% від суми сплаченого судового збору.
Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору за законом, сума судового збору, яка підлягала би стягненню з позивача на користь відповідача,  має бути компенсована за рахунок держави  відповідно  до ч.6 ст.141 ЦПК України.
З урахуванням наведеного та керуючись  ст.ст. 141, 259, 268, 367, 374, 376, 381-384, 390  ЦПК  України, суд,-
 
П О С Т А Н О В И В:
 
Апеляційну скаргу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, подану адвокатом Сидоренко Юлією Анатоліївною,   задовольнити частково.
Рішення Шевченківського районного суду м.Києва від  1 листопада 2022  року змінити, зменшити  стягнутий з Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки виконання рішення суду з 153026 грн.28 коп. до 96892,40 грн.
Зменшити суму судового збору, що підлягає стягненню з Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на користь держави з 1530,26 грн. до  968,92 грн.
Компенсувати Фонду гарантування вкладів фізичних осіб суму судового збору за подання апеляційної скарги в розмірі 841, 94 грн. за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.  
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з  дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

 
Суддя-доповідач:                                                                     О.І. Шкоріна 
 
Судді:                                                                                        Л.Д. Поливач
 
                                                                                                  А.М. Стрижеус