КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

	

Головуючий у суді першої інстанції: Шереметьєва Л.А.
Єдиний унікальний номер справи № 760/26771/20
Апеляційне провадження № 22-ц/824/7217/2023
 
ПОСТАНОВА
Іменем України
 
27 квітня 2023 року                                                                                                 м. Київ
 
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого судді  Мережко М.В.,
суддів: Ігнатченко Н.В., Савченка С.І.,
розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами в приміщенні Київського апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 24 червня 2021 року у справі за позовом товариства з обмеженою відповідальності «Фінансова компанія «Фінанс Інновація», правонаступником якої є товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ріальто», до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,
 
встановив:
 
У грудні 2020 року товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінанс Інновація» (далі - ТОВ «ФК «Фінанс Інновація») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
Позов обґрунтовано тим, що 17 травня 2020 року між ТОВ «ФК «Фінанс Інновація» та ОСОБА_1 укладено договір № 200517-17771-1, за умовами якого відповідач отримаd кредит на платіжну картку, емітовану АТ КБ «Приватбанк» в розмірі  4000 грн. строком на 30 днів зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 1,7% від суми кредиту за кожен день користування та 3,5% від залишку суми кредиту за кожен день прострочення терміну повернення кредиту.
Вказаний договір був укладений в електронному вигляді шляхом реєстрації ОСОБА_1 на веб-сайті в мережі Інтернет https://monetka.com.ua та підписанням кредитного договору електронним підписом з одноразовим ідентифікатором, що передбачено Законом України «Про електронну комерцію».
Відповідач взяті на себе зобов`язання належним чином не виконав, чим порушив умови кредитного договору. Станом на 01 грудня 2020 року утворилась заборгованість у розмірі 22 840 грн, з яких: 4000 грн - заборгованість за кредитом, 2040 грн - заборгованість за нарахованими процентами відповідно до п. 1.2. Кредитного договору за ставкою 1, 7 % за кожен день користування кредитом за період з 17 травня 2020 року по 16 червня 2020 року, 16 800 грн - заборгованість за нарахованими процентами відповідно до п. 3.3. Кредитного договору за ставкою 3,5 % за кожен день користування кредитом за період з 17 червня 2020 року по 14 жовтня 2020 року.    
На підставі викладеного ТОВ «ФК «Фінанс Інновація» просило суд стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором у вказаному розмірі та судові витрати.
Рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 24 червня 2021 року позов ТОВ «ФК «Фінанс Інновація» задоволено. 
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Фінанс Інновація» 22 840 грн боргу, 2102 грн судового збору та 8 000 грн витрат на правничу допомогу.
Не погоджуючись із судовим рішенням в частині стягнення заборгованості за підвищеними відсотками, відповідач ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на його незаконність, необґрунтованість, неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити частково: стягнути 6040 грн боргу, 546 грн судового збору та 2080 грн витрат на правову допомогу.
Скаргу обґрунтовує тим, що висновок суду про стягнення з відповідача відсотків за весь час користування грошовими коштами до дня їх повернення є не відповідає вимогам закону та суперечить судовій практиці. В частині стягнення заборгованості за тілом кредиту та нарахованими процентами відповідно до п. 1.2. Кредитного договору за ставкою 1,7 % за кожен день користування кредитом відповідач рішення не оскаржує.
Від ТОВ «ФК«Ріальто» на електронну адресу апеляційного суду надійшла заява про залучення його як правонаступника позивача. Заявник вказує, що 16 вересня 2021 року між ТОВ «ФК «Фінанс інновація» та ТОВ «ФК«Ріальто» укладено договір про відступлення права вимоги № 16/09/2021-Р/М, відповідно до якого право вимоги за договором №200517-17771-1 від 17 травня 2020 року перейшло до ТОВ «ФК«Ріальто». З дати відступлення права вимоги ТОВ «ФК «Фінанс інновація» перестало бути кредитором, а ТОВ «ФК«Ріальто» набуло статусу кредитора за зобов`язанням боржника, відповідно до умов кредитного договору, у порядку правонаступництва у зобов`язаннях.
За таких обставин суд вважає за необхідне залучити до участі у справі ТОВ «ФК«Ріальто» як правонаступника позивача ТОВ «ФК «Фінанс інновація».
У відзиві на апеляційну скаргу ТОВ «ФК«Ріальто» вказує, що рішення є законним та обґрунтованим, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення суду першої інстанції  залишити без змін. Також просить вирішити питання про стягнення з ОСОБА_1 на користь позивача 3000 грн понесених витрат на правничу допомогу щодо подання відзиву на апеляційну скаргу.
 За правилами ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Як вбачається зі змісту позовної заяви, предметом позову є стягнення заборгованості за кредитним договором у розмірі 22 840 грн.
За таких обставин апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, відповідно до приписів ч.13 ст.7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга  не підлягає задоволенню з таких підстав.
Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення із додержанням норм матеріального і процесуального права.
Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив із того, що кредитний договір був укладений та підписаний між сторонами в електронній формі, і такі дії сторін узгоджувалися з вимогами статей 6, 627 ЦК України, а також статей 11, 12 Закону України «Про електронну комерцію». Оскільки відповідач не виконав свої зобов`язання за кредитним договором, то з нього підлягає стягненню розмір отриманих кредитних коштів, а також передбачені договором відсотки.
Такі висновки суду є правильними, такими, що відповідають обставинам справи і вимогам закону.
Виходячи з положень статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Згідно з ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до ч.ч.1,2 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Згідно зі ст. 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.
Відповідно до ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.
Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.
Встановлено, що 17 травня 2020 року між сторонами був укладений договір позики в електронній формі № 200517-17771-1, відповідно до умов якого відповідачу позивачем був наданий кредит у розмірі 4000 грн.
Відповідно до п. 1.3 Договору позика надається строком на 30 днів до 16 червня 2020 року.
Сукупна вартість позики складає 6040 грн з яких: сума кредиту - 4000 грн та сума процентів до сплати - 2040 грн.
Як видно з розрахунку заборгованості за Договором позики станом на 01 грудня 2020 року, утворилась заборгованість у розмірі 22 840 грн, з яких: 4000 грн - заборгованість за кредитом, 2040 грн - заборгованість за нарахованими процентами відповідно до п. 1.2. Кредитного договору за ставкою 1, 7 % за кожен день користування кредитом за період з 17 травня 2020 року по 16 червня 2020 року, 16 800 грн - заборгованість за нарахованими процентами відповідно до п. 3.3. Кредитного договору за ставкою 3,5 % за кожен день користування кредитом за період з 17 червня 2020 року по 14 жовтня 2020 року (а. с. 6-7, 9-10).
Позивач ТОВ «Фінансова компанія «ФІНАНС ІННОВАЦІЯ» є юридичною особою, включеною до Державного реєстру фінансових установ 10 лютого 2017 року як фінансова компанія, а тому має право надавати фінансові послуги відповідно до Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг».
Відповідно до ст. 6 ЦК України та ч. 1 ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
За змістом ст.ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
За ч. 2 ст. 639 ЦК України якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася.
Абзац 2 ч. 2 ст. 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі.
Тобто, будь-який вид договору, який укладається на підставі ЦК України, може мати електронну форму.
Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді.
Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 07 жовтня 2020 року № 127/33824/19.
Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію».
Згідно з п. 6 ч.1 ст.3 Закону електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших; електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.
При цьому одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти догові (пунктом 12 частини першої статті 3 Закону).
Відповідно до ч.3 ст.11 Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.
Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частини четверта статті 11 Закону).
Згідно з ч.6 ст. 11 Закону відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.
За змістом ч.8 ст.11 Закону у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.
Стаття 12 Закону визначає яким чином підписуються угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
З урахуванням особливостей договору щодо виконання якого виник спір між сторонами, його укладання в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему позивача можливе за допомогою електронного цифрового підпису відповідача лише за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами цього правочину.
В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
При зверненні до суду позивачем на підтвердження позовних вимог надано копію кредитного договору № 200517-17771-1 від 17 травня 2020 року, розрахунок заборгованості за вказаним договором, графік розрахунків із зазначенням сукупної вартості кредиту, Правила надання грошових коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту,  а також Послідовність укладення договору між сторонами в інформаційно-технічній системі веб-сайту https :// monetka.com.ua.
У Послідовності дій зазначено, що відповідач направив запит (заяву) позивачу щодо можливості отримання кредиту з інформацією про бажані параметри кредиту; позичальник заповнив реєстраційну форму, де вказав фінансовий номер телефону; заповнив в ІТС анкету для оформлення кредиту, в якій, зокрема, мав зазначити дані платіжної карти; ознайомився з умовами кредитного договору, Правилами надання грошових коштів у позику; позичальником акцептовано пропозицію укласти кредитний договір та надіслано на фінансовий номер телефону відповідача повідомлення про підписання кредитного договору.
В свою чергу відповідачу в особистому кабінеті на його фінансовий номер був надісланий одноразовий ідентифікатор для підтвердження згоди з умовами договору та його введення, а також ознайомлення з Правилами надання грошових коштів у позику.
Дану умову відповідач виконав, в ІТС ввів надісланий йому одноразовий ідентифікатор та акцептував пропозицію укласти кредитний договір, про що йому було направлено повідомлення про підписання кредитного договору 17 травня 2020 року о 13:36:18.
З наданих позивачем до кредитного договору доказів встановлено, що грошові кошти в розмірі 4000 грн були перераховані на картку відповідача НОМЕР_1 , 17 травня 2020 року (а.с. 8, 9).
Правила надання грошових коштів у кредит ТОВ «Фінансова компанія «ФІНАНС ІННОВАЦІЯ» перебувають в загальному доступі, опубліковані на сайті товариства.
Ці правила є публічною пропозицією (офертою) у розумінні ст. ст. 641, 644 ЦК України на укладення договору кредиту та визначають порядок і умови кредитування, права і обов`язки сторін, іншу інформацію, необхідну для укладення договору.
Із запропонованими умовами відповідач ознайомився та погодився з ними.
За таких обставин суд вважає, що договір позики був укладений та підписаний в електронній формі, і такі дії сторін узгоджуються з вимогами ст.ст. 6 , 627 ЦК України та ст. 11, 12 Закону України «Про електронну комерцію».
Про відповідність електронного правочину, підписаного за допомогою одноразового ідентифікатора за домовленість сторін, вимогам закону, висловив свою позицію і Верховний суд у постанові від 16 грудня 2020 року в справі № 561/77/19.
За таких обставин суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що договір позики був укладений та підписаний в електронній формі, і такі дії сторін узгоджуються з вимогами ст.ст. 6 , 627 ЦК України та ст. 11, 12 Закону України «Про електронну комерцію».
Відповідно до ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.
Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Тобто, при зверненні з позовом до суду на позивача покладений тягар доведення обставин заявлених вимог.
Натомість відповідач повинен довести саме свої заперечення проти доводів позивача.
Згідно зі ст. ст.76, 80, 229 ЦПК України предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обгрунтовують заявлені вимоги чи заперечення, або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
За змістом даних норм закону доказування - це діяльність, яка здійснюється в урегульованому цивільному процесуальному порядку і спрямована на з`ясування дійсних обставин справи, прав і обов`язків сторін, встановлення певних обставин шляхом ствердження юридичних фактів, зазначення доказів, а також подання, прийняття, збирання, витребування, дослідження і оцінки доказів.
Це положення є одним із основних принципів цивільного судочинства - принципу змагальності.
Відповідно до ст.ст.12,13 ЦПК України суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності, у межах заявлених позовних вимог на підставі доказів, поданих учасниками справи.
За таких обставин апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції про обґрунтованість вимог позивача. Суд також враховує, що у своїй апеляційній скарзі ОСОБА_1 не заперечує того, що він укладав кредитний договір з позивачем та отримав кредитні кошти.
Згідно з ч.ч. 1, 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
За змістом ч. 1 ст. 134 ЦПК України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи.
До витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема, належать витрати на професійну правничу допомогу.
З матеріалів справи вбачається, що 03 січня 2020 року між позивачем та Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 був укладений Договір № 03/01/2020-ФІ про надання юридичних послуг.10 вересня 2020 року між сторонами був підписаний Акт виконаних робіт щодо надання позивачу послуг щодо дев`яти боржників на загальну суму 40 000 грн. В частині боржника ОСОБА_1 позивачу були надані послуги в вигляді консультації щодо стратегії захисту порушених прав позивача та наявності судової практики, підготовка позовної заяви та формування додатків до неї, складання адвокатських запитів про витребування доказів, що в часовому вимірі становить 8 годин робочого часу. Вартість послуги сторони оцінили в 8 000 грн.
Вартість витрат на правничу допомогу за умовами договору була сплачена платіжним дорученням № 2821 від 24 вересня 2020 року (а.с. 22-26).
Відповідно до ч. 3 ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» при встановленні розміру гонорару адвоката враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини.
Статтею 59 Конституції закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.
Відповідно до ст.1 Закону України « Про адвокатуру і адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
За змістом ст.ст. 76, 77 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
В п. 27 постанови №2 Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» роз`яснено, що виходячи з принципу процесуального рівноправ`я сторін та враховуючи обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, необхідно в судовому засіданні дослідити кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів.
З урахуванням цього та наданих позивачем доказів понесених витрат на правничу допомогу,суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про їх співмірність предмету позову та виконаному обсягу робіт адвокатом, а тому приходить до висновку про стягнення з відповідача понесених позивачем витрат на правничу допомогу.
Доводи апеляційної скарги про безпідставне нарахування відсотків поза межами строку кредитування колегія суддів відхиляє з таких підстав.
Встановлено, що 17 травня 2020 року між ТОВ «ФК «Фінанс Інновація» та ОСОБА_1 укладено договір № 200517-17771-1, за умовами якого відповідач отримала кредит на платіжну картку, емітовану АТ КБ «Приватбанк» в розмірі  4000 грн. строком на 30 днів зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 1,7% від суми кредиту за кожен день користування та 3,5% від залишку суми кредиту за кожен день прострочення терміну повернення кредиту.
Відповідно до п. 1.3. Договору строк надання Кредиту та строк дії Договору становить 30 днів, але в будь-якому випадку строк користування грошовими коштами, наданими у Кредит не може становити менше 3 (трьох) календарних днів. Строк надання Кредиту може бути подовжений в порядку та на умовах, визначених цим Договором.
При цьому, умовами Договору від 17 травня 2020 року № 200517-17771-1 не передбачено нарахування штрафних санкцій у вигляді пені або штрафу за невиконання Позичальником своїх зобов`язань.
Відповідно до п. 3.3. Договору, у випадку порушення строків повернення Кредиту, встановлених пунктом 1.3. Договору (з урахуванням пролонгації строку дії Договору), Позичальник сплачує Товариству плату за користування кредитом за підвищеною ставкою - 3,5 % від суми несвоєчасно повернутого кредиту за кожний день користування кредитом понад строк, зазначений у пункті 1.3 цього Договору.
Згідно з ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Відповідний правовий висновок зроблено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 4 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18), від 4 червня 2019 року у справі № 916/190/18 (провадження № 12-302гс18) та постановою Верховного Суду від 8 листопада 2019 року у справі № 127/15672/16-ц (провадження № 14-254цс19).
Отже, пунктом 3.3. Договору від 17 травня 2020 року № 200517-17771-1 встановлено розмір процентної ставки, відповідно до ч. 2. ст. 625 Цивільного кодексу України, як відповідальність за порушення грошового зобов`язання.
Отже, відповідачу правомірно нараховані додаткові відсотки за п. 3.3. договору, а доводи апеляційної скарги в цій частині не ґрунтуються на вимогах договору та закону, що регулює спірні відносини.
Згідно зі ст.ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідач не спростував наданий позивачем розрахунок заборгованості, доказів належного виконання взятих зобов`язань  за умовами договору не надав.
З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що вказане рішення є законним та обґрунтованим, ухваленим на підставі норм матеріального та процесуального права, тому підстави для його скасування відсутні.
У зв`язку із відхиленням апеляційної скарги підлягає задоволенню заява представника ТОВ «ФК «Ріальто» адвоката Руденка К.В. про стягнення з відповідача на користь останнього витрат на правничу допомогу в розмірі 3000 грн, понесених під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції, згідно зі ст. 141 ЦПК України. Обсяг наданої правничої допомоги, розмір витрат підтверджується договором про надання юридичних послуг № 02/06/2022 від 02 червня 2022 року, актом приймання-передачі виконаної роботи згідно договору про надання юридичних послуг № 02/06/2022 від 02 червня 2022 року. Розмір витрат відповідає обсягу наданої правничої допомоги.
Керуючись ст.ст.259, 374, 376, 381 ЦПК України, апеляційний суд, -
 
постановив:
 
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 24 червня 2021 року залишити без змін.
Стягнути з  ОСОБА_1  на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ріальто» витрати на правову допомогу у розмірі 3000  грн.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та, відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, оскарженню не підлягає.
 
Реквізити сторін: 
ОСОБА_1, АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ;
Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ріальто», 03124, м. Київ, бульвар Вацлава Гавела, 4, ЄДРПОУ: 43492595.

Головуючий:                                                                                   М.В. Мережко
 
Судді:                                                                                               Н.В. Ігнатченко
 
                                                                                                                      С.І. Савченко