ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/257/23 Справа № 199/10470/21 	  	Суддя у 1-й інстанції - Подорець О.Б Суддя у 2-й інстанції - Городнича В. С.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 травня 2023 року                                                                м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючої - Городничої В.С.,
суддів: Лаченкової О.В., Петешенкової М.Ю.,
за участю секретаря судового засідання - Панасенко С.С.,  

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпрі апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Ідея Банк» на рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 11 квітня 2022 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Ідея Банк», треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Гуревічов Олег Миколайович, державний виконавець Індустріального відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південно-Східного Міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) Михайленко Юлія Василівна, про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, -

ВСТАНОВИЛА:

       У грудні 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду з вищевказаним позовом, в обґрунтування якого зазначила, що 02 липня 2020 року приватним виконавцем Михайленко Ю.В. відкрито виконавче провадження з приводу виконання виконавчого напису №6856 від 24 липня 2019 року, вчиненого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гуревічовим О.М.
       Позивачка вважала, що виконавчий напис вчинено з порушенням чинного законодавства, а тому просила суд визнати виконавчий напис №6856, вчинений 24 липня 2019 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гуревічовим О.М. про стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ «Ідея Банк» заборгованості у розмірі 28 503,19 грн, таким, що не підлягає виконанню, а також стягнути з АТ «Ідея Банк» на її користь безпідставно стягнуті за виконавчим написом кошти в розмірі 21 320,84 грн та стягнути з відповідача судові витрати.
       Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 11 квітня 2022 року задоволено позов ОСОБА_1 та визнано таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис від 24 липня 2019 року, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гуревічовим О.М., зареєстрований в реєстрі за №6856, про стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ «Ідея Банк» заборгованості в розмірі 47 666 грн 53 коп. Стягнуто з АТ «Ідея Банк» на користь ОСОБА_1 21 320 грн 84 коп. безпідставно набутих коштів. Також стягнуто з АТ «Ідея Банк» на користь ОСОБА_1 судові витрати у вигляді сплаченого судового збору в розмірі 1362 грн 00 коп. Водночас, роз`яснено, що заходи забезпечення позову, вжиті ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 29 грудня 2021 року, продовжують діяти протягом дев`яносто днів з дня набрання рішенням суду законної сили, або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи.
       Не погодившись з таким рішенням, АТ «Ідея Банк» подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить його скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.
       Інші учасники процесу не скористалися своїм правом подати до суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу у цій справі станом на час її розгляду апеляційним судом, але в силу вимог ч.3 ст.360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
       Згідно з ч.3 ст.3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
       Відповідно до ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
       Відповідно до вимог ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
       Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити, а оскаржуване судове рішення - скасувати з ухваленням нового рішення по суті даного спору, з огляду на таке.
       Судом першої інстанції встановлено, що 24 липня 2019 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гуревічовим О.М. вчинено виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за №6856.
       За виконавчим написом стягнуто заборгованість за період з 01 грудня 2018 року по 06 червня 2019 року, що становить загальну суму 47 666,53 грн, яка складається із: основний борг за кредитом - 28 089,86 грн; прострочений борг в розмірі - 4 760,20 грн; прострочені проценти - 10 577,89 грн; строкові проценти - 1 838,58 грн; інші штрафні санкції - 500 грн. Також за вчинення виконавчого напису стягнуто 1 900,00 грн.
       Постановою державного виконавця Індустріального відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південно-Східного Міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) Шпигуновим А.Ю. від 25 вересня 2019 року відкрито виконавче провадження (ВП №59990775) з примусового виконання спірного виконавчого напису.
       Вирішуючи спір по суті, суд першої інстанції виходив з допустимості й достовірності кожного доказу окремо, а також достатності і взаємного зв`язку у їх сукупності, а тому дійшов висновку, що позовні вимоги слід задовольнити та визнати виконавчий напис №6856, вчинений 24 липня 2019 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гуревічовим О.М. про стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ «Ідея Банк» заборгованості в розмірі 47 666,53 грн таким, що не підлягає виконанню та стягнути з АТ «Ідея Банк» на користь ОСОБА_1 21 320 грн 84 коп. безпідставно набутих коштів.
       Втім, колегія суддів не може погодитися в повній мірі з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.
       У справі, яка переглядається, спір між сторонами виник щодо неправомірності вчинення виконавчого напису нотаріуса.
       Відповідно до статті 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом.
       Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом України «Про нотаріат» (тут і далі - у редакції, чинній на час вчинення нотаріальної дії) та іншими актами законодавства України (частина перша статті 39 Закону України «Про нотаріат»). Таким актом є, зокрема Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року №296/5 (далі - Порядок).
       Правове регулювання процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів міститься у главі 14 Закону України «Про нотаріат» та главі 16 розділу ІІ Порядку.
       Згідно зі статтею 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.
       Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті Закону нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.
       Порядок вчинення нотаріальних дій містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису (пункти 1, 3 глави 16 розділу ІІ Порядку).
       Вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов`язання та (або) умов іпотечного договору здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Повідомлення вважається надісланим, якщо є відмітка іпотекодавця на письмовому повідомленні про його отримання або відмітка поштового відділення зв`язку про відправлення повідомлення на вказану в іпотечному договорі адресу (підпункт 2.3 пункту 2 глави 16 розділу ІІ Порядку).
       Підпунктами 3.2, 3.5 пункту 3 глави 16 розділу ІІ Порядку визначено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року №1172 (далі - Перелік). При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку. Перелік не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі України «Про нотаріат» та Порядку.
       У пунктах 20, 22 постанови Великої Палати Верховного Суду від 15 січня 2020 року у справі №305/2082/14-ц (провадження №14-557цс19) зазначено, що «вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія (пункт 19 статті 34 Закону України «Про нотаріат»). При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. При цьому безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року №1172».
       У постанові від 27 березня 2019 року у справі №137/1666/16-ц (провадження №14-84цс19) Велика Палата Верховного Суду зазначила, що «для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника у повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису».
       У постановах Верховного Суду від 07 лютого 2018 року у справі №204/4071/14 (провадження №61-360св18), від 09 лютого 2022 року у справі №547/210/20 (провадження №61-16834св21) зазначено, що вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого.
       Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи сторін у повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість узагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було не вирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру на час вчинення нотаріусом виконавчого напису.
       Така правова позиція Великої Палати Верховного Суду, викладена у постановах від 15 січня 2020 року у справі №305/2082/14-ц (провадження №14-557цс19), від 02 липня 2019 року у справі №916/3006/17 (провадження №14-278гс18).
       В апеляційній скарзі АТ «Ідея Банк» посилається на те, що позивач умисно ввела суд в оману, вказавши, що нею було сплачено кредитну заборгованість по спірному виконавчому напису. При цьому, місцевим судом не було перевірено по якому саме кредитному договору було вчинено виконавчий напис.
       Так, обґрунтовуючи підстави позову, позивач посилався на те, що виконавчий напис вчинений із порушенням закону, оскільки нотаріус не переконався в безспірності боргу та порушив вимоги щодо процедури оформлення і змісту виконавчого напису.
       При цьому, у своїй позовній заяві ОСОБА_1 вказувала, що 24 липня 2019 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гуревічовим О.М. було вчинено виконавчий напис №6856 про стягнення з неї на користь відповідача заборгованості за Кредитним договором №Z06.199.75267 від 27 жовтня 2017 року в сумі 28 503, 19 грн.
       Водночас, разом із позовною заявою ОСОБА_1 надала суду копію Кредитного договору №Z06.199.75267 від 27 жовтня 2017 року, укладеного між ПАТ «Ідея Банк» та ОСОБА_1 , відповідно до умов якого Банк надає Позичальнику кредит (грошові кошти) на поточні потреби в сумі 63 700 грн строком на 24 місяці. Також згідно умов зазначеного Кредитного договору Банк відкриває Позичальнику банківський поточний рахунок № НОМЕР_1 у гривні в рамках пакету послуг «БПР «Стартовий».
       Натомість, як вбачається з матеріалів справи, спірний виконавчий напис вчинено 24 липня 2019 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гуревічовим О.М. про стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ «Ідея Банк» невиплачених в строк грошових коштів на підставі Угоди №С-403-006222-18-980 про відкриття Кредитної лінії та обслуговування Кредитної картки від 27 лютого 2018 року, укладеної між ПАТ «Ідея Банк» та ОСОБА_1 , строк платежу за яким настав 31 жовтня 2018 року.
       Будь-яких інших належних та допустимих доказів на підтвердження заявлених позовних вимог, зокрема, Угоди №С-403-006222-18-980 про відкриття Кредитної лінії та обслуговування Кредитної картки від 27 лютого 2018 року, укладеної між ПАТ «Ідея Банк» та ОСОБА_1 , матеріали даної справи не містять.
       Отже, перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції не встановив у повному обсязі фактичні обставини справи, які мають суттєве значення для її вирішення, не надав належної оцінки наданим доказам у їх сукупності та не навів обґрунтованих мотивів покладених в основу рішення, в результаті чого дійшов помилкового висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог.
       Зазначені вище порушення призвели до неправильного вирішення спору.
       Надані ОСОБА_1 до суду апеляційної інстанції нові докази, а саме Історію операцій по кредиту «Z06.199.75267» та квитанції про оплату кредиту «Z06.199.75267» та ін., котрі не надавалися до суду першої інстанції, колегія суддів не приймає, виходячи з наступного.
       Частинами другою, третьою статті 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
       Апеляційний суд при перевірці законності й обґрунтованості рішення суду першої інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та не має права виходити як за межі доводів апеляційної скарги, так і за межі вимог, заявлених у суді першої інстанції, крім випадків, передбачених частинами третьою та четвертою цієї статті.
       За змістом пункту 6 частини другої статті 356, частини третьої статті 367 та пункту 1 частини першої статті 376 ЦПК апеляційний суд може встановлювати нові обставини, якщо їх наявність підтверджується новими доказами, що мають значення для справи (з урахуванням положень про належність і допустимість доказів), які особа не мала можливості подати до суду першої інстанції з поважних причин, доведених нею, або які неправомірно не були цим судом прийняті та досліджені, або доказами, які судом першої інстанції досліджувались із порушенням установленого порядку.
       Дослідження нових доказів провадиться, зокрема, у таких випадках: якщо докази існували на час розгляду справи судом першої інстанції, але особа, яка їх подає до апеляційного суду, з поважних причин не знала й не могла знати про їх існування; докази існували на час розгляду справи в суді першої інстанції і учасник процесу знав про них, однак з об`єктивних причин не міг подати їх до суду; додаткові докази, які витребовувалися раніше, з`явилися після ухвалення рішення судом першої інстанції; суд першої інстанції неправомірно виключив із судового розгляду подані учасником процесу докази, що могли мати значення для вирішення справи; суд першої інстанції необґрунтовано відмовив учаснику процесу в дослідженні доказів, що могли мати значення для вирішення справи (необґрунтовано відмовив у призначенні експертизи, витребуванні доказів, якщо їх подання до суду для нього становило певні труднощі тощо); наявні інші поважні причини для їх неподання до суду першої інстанції у випадку відсутності умислу чи недбалості особи, яка їх подає, або вони не досліджені судом унаслідок інших процесуальних порушень.
       Так, предметом розгляду у даній справі є виконавчий напис від 24 липня 2019 року, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гуревічовим О.М., зареєстрований в реєстрі за №6856, про стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ «Ідея Банк» заборгованості в розмірі 47 666 грн 53 коп. на підставі Угоди №С-403-006222-18-980 про відкриття Кредитної лінії та обслуговування Кредитної картки від 27 лютого 2018 року, укладеної між ПАТ «Ідея Банк» та ОСОБА_1 , строк платежу за яким настав 31 жовтня 2018 року.
       Таким чином, надані ОСОБА_1 до суду апеляційної інстанції нові докази, а саме Історія операцій по кредиту «Z06.199.75267» та квитанції про оплату кредиту «Z06.199.75267» та ін., не можуть мати значення для вирішення цієї справи, а тому такі докази не підлягають прийняттю та дослідженню апеляційним судом.
       Відповідно до ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
       За таких обставин, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити, а оскаржуване рішення - скасувати з ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволенні даного позову в повному обсязі.
       Водночас, згідно вимог ст.141 ЦПК України, з позивача слід стягнути на користь скаржника, понесені ним судові витрати зі сплати судового збору за подання даної апеляційної скарги у розмірі 2 724 грн 00 коп.
       Керуючись ст. ст. 259, 367, 374, 376 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

       Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Ідея Банк» - задовольнити.
       Рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 11 квітня 2022 року - скасувати та ухвалити нове рішення.
       У задоволенні позовних вимог  ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Ідея Банк», треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Гуревічов Олег Миколайович, державний виконавець Індустріального відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південно-Східного Міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) Михайленко Юлія Василівна, про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню - відмовити.
       Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Ідея Банк» судовий збір у розмірі 2 724 (дві тисячі сімсот двадцять чотири) грн 00 коп.
       Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

       Головуючий:                                                          В.С. Городнича

       Судді:                                                                          О.В. Лаченкова

                                                                М.Ю. Петешенкова