Справа № 463/5658/22                                Головуючий у 1 інстанції: Гирич С.В. 
Провадження № 22-ц/811/323/23                 Доповідач в 2 інстанції: Шеремета Н.О. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

10 квітня 2023 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого: Шеремети Н.О.
суддів: Ванівського О.М. Цяцяка Р.П.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 – ОСОБА_2 на рішення Личаківського районного суду м. Львова від 20 грудня 2022 року, -
       
ВСТАНОВИВ:

в серпні 2022 року ОСОБА_3 звернулась в суд з позовом до ОСОБА_1 про зміну розміру та способу стягнення аліментів.
В обгрунтування позовних вимог покликається на те, що рішенням Перемишлянського районного суду Львівської області від 05 січня 2012 року розірвано шлюб, укладений між нею та ОСОБА_1 . За час перебування у шлюбі у них народився син, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає з матір`ю, ОСОБА_3 . Рішенням Перемишлянського районного суду Львівської області від 09 квітня 2012 року стягнуто з відповідача кошти на утримання сина в розмірі 450 грн. щомісячно, починаючи з 20 лютого 2012 року і до досягнення дитиною повноліття. Зазначає, що з часу ухвалення рішення суду про стягнення аліментів, збільшилися витрати на утримання сина, який підростаючи потребує більших витрат на матеріальне забезпечення, розвиток, освіту тощо, що тягне відповідну зміну матеріального становища матері, відповідач зобов`язаний брати участь в утриманні свого неповнолітнього сина у достатньому розмірі. Звертає увагу, що з часу призначення аліментів збільшився прожитковий мінімум на дитину відповідного віку та набрали чинності зміни до СК України, відповідно до яких мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, а ч. 3 ст. 181 СК України надає їй право вибрати спосіб стягнення аліментів. З наведених підстав просить змінити розмір та спосіб стягнення аліментів згідно рішення Перемишлянського районного суду Львівської області від 09 квітня 2012 року на утримання сина з 450 грн. щомісячно, стягуючи такі в розмірі частини від усіх видів заробітку щомісячно до повноліття дитини, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з дня набрання рішенням суду законної сили.
Рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 20 грудня 2022 року позов задоволено частково.
Змінено розмір аліментів, які стягуються на утримання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , згідно рішення Перемишлянського районного суду Львівської області від 09 квітня 2012 року, стягнувши з ОСОБА_1 на корить ОСОБА_3 аліменти на утримання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/6 від усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня набрання рішенням законної сили і до досягнення дитиною повноліття.
В решті в задоволенні позову відмовлено за безпідставністю.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в розмірі 992,4 грн.
Рішення суду оскаржив представник ОСОБА_1 – ОСОБА_2 , в апеляційній скарзі покликається на те, що рішення суду є незаконним та необґрунтованим, ухвалене з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи.
Апелянт вказує, що сторона, яка бажає змінити (збільшити чи зменшити) розмір аліментів чи змінити спосіб їх стягнення повинна довести обставини зміни матеріального чи сімейного стану, які б слугували підставою для винесення відповідного судового рішення, проте, в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази на підтвердження того, що на час пред`явлення позову змінилося (покращилось) його матеріальне становище. Вказує, що судом не враховано тієї обставини, що ч.1 ст. 192 СК України не передбачає такої підстави щодо зміни розміру аліментів, як зміна закону, яким встановлюється мінімальний розмір аліментів, які підлягають стягненню з платника аліментів. Звертає увагу, що після ухвалення рішення Перемишлянським районним судом Львівської області від 09 квітня 2012 року про стягнення аліментів він зареєстрував шлюб з ОСОБА_5 , у якому в них народилась донька, відтак на його утриманні перебуває ще троє дітей. Стверджує, що згідно роз`яснень, викладених у пункті 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» зміна законодавства в частині визначення мінімального розміру аліментів на одну дитину не є підставою для перегляду постановлених раніше судових рішень про їх стягнення. З наведених підстав просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовити.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обгрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з огляду на таке.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Частина 3 ст. 3 ЦПК України передбачає, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах.
Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. (ч.1 ст. 13 ЦПК України).
Частина 3 ст. 12 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно ч.1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Згідно з положеннями ч. ч. 1-4 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.
Частина 1 ст. 81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, а відповідно до ч.6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.(ч.1 ст. 89 ЦПК України).
Задовольняючи частково позов ОСОБА_3 , суд першої інстанції виходив з того, що визначений на підставі рішення суду у 2012 році розмір аліментів є недостатнім для матеріального утримання дитини, так як в силу свого віку діти потребують більше витрат на матеріальне забезпечення, розвиток, освіту, що тягне за собою і зміну матеріального становища матері, і оскільки обов`язок утримувати дитину покладено на обох батьків, наявні підстави для зміни розміру аліментів та зміни за бажанням стягувача способу стягнення аліментів, а відтак стягнув такі в частці в розмірі 1/6 від усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня набрання рішення законної сили і до досягнення дитиною повноліття.
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на таке.
З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_3 та ОСОБА_1 перебували у шлюбі, який розірвано рішенням Перемишлянського районного суду Львівської області від 056 січня 2012 року.
ОСОБА_3 та ОСОБА_1 є батьками ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серія НОМЕР_1 , виданого відділом реєстрації актів цивільного стану Перемишлянського районного управління юстиції у Львівській області 05 листопада 2009 року.
Згідно довідки про реєстрацію місця проживання особи, ОСОБА_4 проживає разом з матір`ю за адресою: АДРЕСА_1 .
Рішенням Перемишлянського районного суду Львівської області від 09 квітня 2012 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь матері, ОСОБА_6 , аліменти на утримання малолітнього сина, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 в розмірі 450 грн. щомісячно, починаючи з 20.02.2012 року та до його повноліття.
Розрахунком заборгованості по аліментах, проведеного старшим державним виконавцем Перемишлянського районного відділу державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) при примусовому виконанні виконавчого листа у проваджені № ВП 55866308 підтверджується, що станом на 29 червня 2022 р. становить 4341.50 грн.
Крім того з матеріалів справи вбачається, що відповідач ОСОБА_1 та ОСОБА_5 25 липня 2017 року зареєстрували шлюб, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_2 , виданим Перемишлянським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Львівській області.
З копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 виданого Перемишлянським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Львівській області вбачається, що ІНФОРМАЦІЯ_3 у них народилась донька, ОСОБА_7 .
Згідно посвідчення НОМЕР_4 від 05 липня 2018 року, виданого Управлінням соціального захисту населення Перемишлянської РДА, мати ОСОБА_5 та батько ОСОБА_1 , діти: ОСОБА_8 , 2005 р.н., ОСОБА_9 , 2014 р.н., ОСОБА_7 , 2018 р.н., мають право на пільги, передбачені законодавством для багатодітних сімей.
Згідно довідки, виданої Перемишлянським МКП «Комунальник» ОСОБА_1 , 1986 р.н., до складу сім`ї входять наступні особи: дружина - ОСОБА_5 , 1983 р.н., донька - ОСОБА_8 , 2005 р.н., донька - ОСОБА_9 , 2014 р.н., донька - ОСОБА_7 , 2018 р.н. 
Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України №789Х11 від 27.02.1991 р. та набула чинності для України 27.09.1991 р., держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Стаття 5 Протоколу № 7 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачає, що кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей.
Відповідно до принципу № 4 Декларації прав дитини - дитині мають належати права: на здорове зростання і розвиток, на належне харчування, житло, розваги і медичне обслуговування.
Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.
За приписами зазначених правових норм на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини, отже, і витрати на утримання дитини (забезпечення умов життя) також мають бути однаковими.
За правовою природою аліментні зобов`язання - це періодичні платежі, які платник аліментів зобов`язаний сплачувати щомісячно з метою матеріального утримання дитини.
За змістом ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Статтею 141 СК України передбачено рівність прав та обов`язків щодо дитини.
Стаття 181 СК України передбачає способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину.
Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з якими проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.
Відповідно до ч. 1 ст. 184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі.
Відповідно до ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 31) наявність на праві власності володіння та /або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у том числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 32) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платник аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.
Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.
Таким чином, спосіб стягнення аліментів визначається судом за вибором того з батьків, з ким проживає дитина. Норми СК України (в редакції чинній на момент подання позовної заяви) передбачають, що спосіб стягнення аліментів можна змінити за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.
З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями статті 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів у певній твердій грошовій сумі та навпаки). При розгляді позовів, заявлених із зазначених підстав, застосуванню підлягає не тільки стаття 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (зокрема – статті 182 та 183).
Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 12 вересня 2018 року у справі № 61-37114св18.
Колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, який задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_3 , виходив з того, що кошти, які повинен сплачувати відповідач на утримання сина згідно з рішенням суду у розмірі 450.00 грн. щомісячно, не є достатніми для його достатнього матеріального забезпечення, для забезпечення гармонійного розвитку, виховання дитини, кошти, які стягуються з відповідача на утримання сина, є недостатніми для утримання та нормального розвитку дитини сторін, а також врахував те, що з часу присудження аліментів через інфляційні процеси в Україні значно підвищилася вартість життя, у зв`язку із чим раніше встановлений розмір аліментів не може забезпечити належний рівень матеріального утримання дитини.
Відповідно до пункту 17 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15.05.2006 року №3 вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.
Доводи апелянта про те, що відповідач немає можливості сплачувати аліменти на утримання сина у визначеному судом розмірі, колегія суддів вважає такими, що не заслуговують на увагу, оскільки батько дитини є особою молодого віку, є працездатним, не є інвалідом, а відтак має можливість працевлаштуватися на високооплачувану роботу.
Доводи апеляційної скарги про те, що відповідач вдруге одружився, від цього шлюбу в нього народилась донька, та на його утриманні перебуває ще двоє дітей дружини від її попереднього шлюбу, що є зміною сімейного та матеріального стану відповідача, не заслуговують на увагу, оскільки з часу присудження аліментів в розмірі 450,00 грн. через інфляційні процеси в Україні значно підвищилася вартість життя, у зв`язку з чим, вищевказаний розмір аліментів на сина не може забезпечити належний рівень матеріального утримання дитини, оскільки даний розмір менший ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, що передбачений Законом України «Про Державний бюджет».
Крім цього, діти дружини від її попереднього шлюбу, у зв`язку зі смертю батька, мають право на отримання пенсійних виплат та допомоги у зв`язку з втратою годувальника.
Доводи апеляційної скарги про те, що зміна законодавства в частині визначення мінімального розміру аліментів на одну дитину не є підставою для перегляду постановлених раніше судових рішень про їх стягнення, спростовуються висновками суду, який змінюючи розмір та спосіб стягнення аліментів та стягуючи такі в частці від доходу, покликався саме на те, що аліменти в розмірі 450.00 грн. на дитину не забезпечують належне матеріальне утримання дитини, необхідне для його розвитку, і оскільки тягар матеріального утримання, в основному, покладається на на матір дитини, це призводить до погіршення її майнового стану у зв`язку з необхідністю збільшення витрат на утримання сина.
З врахуванням вищезазначених обставин, а також того, що утримувати дитину зобов`язані обоє із батьків, як в період спільного проживання, так і після розірвання шлюбу, і таке утримання має бути достатнім для належного виховання, розвитку дитини, суд першої інстанції дійшов до вірного висновку про зміну розміру аліментів та стягнення з відповідача на користь позивачки на утримання дитини коштів в розмірі 1/6 частки всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до повноліття дитини.
Колегія суддів погоджується з такими висновками суду, оскільки аліменти це платіж, спрямований саме на утримання дитини, який повинен бути достатнім для цього, разом з тим, він повинен бути співрозмірним з урахуванням мети аліментного зобов`язання, яке є в обох із батьків і має бути рівним, та покликаний захистити інтереси дитини в коштах у розмірі необхідному для її життєдіяльності, збереження достойного рівня життя, який мала дитина до виникнення спору про стягнення аліментів, і який необхідний для її фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку.
Доводи апеляційної скарги не спростовують правильних висновків суду, які достатньо мотивовані. 
Європейський суд з прав людини вказує на те, що «пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод зобов`язує суди давати вмотивування своїх рішень, хоч це не може сприйматись, як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо вмотивування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, може бути визначено лише у світлі конкретних обставин справи» (див. mutatis mutandis рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України» («Pronina v. Ukraine») від 18 липня 2006 року, заява № 63566/00, § 23).
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Стаття 375 ЦПК України передбачає, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Оскільки оскаржуване рішення суду ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, апеляційна скарга не підлягає до задоволення.
Керуючись ст.ст. 367, 368, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 375, 381-384 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 – ОСОБА_2 – залишити без задоволення.
Рішення Личаківського районного суду м. Львова від 20 грудня 2022 року – залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.
Постанова складена 10.04.2023 року.

Головуючий: Н.О. Шеремета 

Судді: О.М. Ванівський 

Р.П. Цяцяк