ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ 
ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.04.2023 року          м.Дніпро         Справа №  908/1540/22

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючого судді Чус О.В. - (доповідача),
судді: Кощеєв І.М., Орєшкіна Е.В.
Розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи апеляційну скаргу  Товариства з обмеженою відповідальністю “Аріал” на рішення Господарського суду Запорізької області від 01.12.2022 (суддя Науменко А.О.) у справі                 № 908/1540/22 
за позовом Концерну “Міські теплові мережі”, ідентифікаційний код юридичної особи 32121458 (бул. Гвардійський, 137, м. Запоріжжя, Запорізька область, 69091; фактична адреса: вул. Василя Сергієнка, 7, м. Запоріжжя, Запорізька область, 69076)
до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю “Аріал”, ідентифікаційний код юридичної особи 32469888 (вул. Шкільна, 13, м. Запоріжжя, Запорізька область, 69054; адреса об`єкту: вул. Лахтінська, 6, нежитлове приміщення І поверху літ. А-12, А1-1,                     м. Запоріжжя)
про стягнення     66 731,37 грн.

ВСТАНОВИВ:
До Господарського суду Запорізької області звернувся Концерн "Міські теплові мережі" з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Аріал" про стягнення 66 731,37 грн.
Позов мотивований тим, що згідно з ч. 7  ст. 14 Закону України "Про житлово-комунальні послуги"  до дати обрання співвласниками багатоквартирного будинку однієї з моделей організації договірних відносин, визначеної ч. 1 цієї статті, між виконавцем відповідної комунальної послуги та кожним співвласником укладається публічний договір приєднання відповідно д ч. 5  ст. 13 цього Закону. Частиною 5  ст. 13 вказаного Закону  встановлено, що у разі якщо співвласники багатоквартирного будинку не прийняли рішення про вибір моделі договірних відносин та не уклали з виконавцем комунальної послуги відповідний договір з ними укладається індивідуальний договір про надання комунальної послуги, що є публічним договором приєднання. 02.10.2021 позивач на офіційному сайті розмістив індивідуальні договори на послугу з постачання теплової енергії та постачання гарячої води. Вказані договори є публічними договорами приєднання та вважаються укладеними, якщо протягом 30 днів з дня опублікування тексту договору співвласники багатоквартирного будинку не прийняли рішення про вибір моделі договірних відносин та не уклали відповідний договір з виконавцем комунальної послуги. Тобто, з 01.11.2021 з відповідачем укладено типовий індивідуальний договір № 74200911 про надання послуги з постачання теплової енергії за адресою: м. Запоріжжя, вул. Лахтінська, 6. ТОВ „Аріал" на праві власності, на підставі договору купівлі-продажу від 06.12.2004 належить нежитлове приміщення 1 поверху літ.А-12, A1  - 1 по вул. Лахтінській у будинку № 6 у місті Запоріжжі. У період з листопада 2021 по квітень 2022 позивач надав відповідачу послугу з постачання теплової енергії на зазначене нежитлове приміщення на загальну суму 66    731,37 грн. Відповідно до пункту 11 типового індивідуального договору № 74200911 обсяг спожитої у будинку послуги визначається як обсяг теплової енергії, спожитої в будинку за показаннями засобів вимірювальної техніки вузла (вузлів) комерційного обліку або розрахунково  відповідно до Методики розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг, затвердженої  наказом Мінрегіону від 22.11.2018 № 315. Житловий будинок по вул. Лахтінській, 6 оснащений приладом комерційного обліку теплової енергії. Інформація щодо встановлення відповідачем розподільчого (індивідуального) приладу обліку теплової енергії у позивача відсутня. Рахунки за наданні послуги ТОВ "Аріал" формувались з урахуванням показань приладу комерційного обліку теплової енергії та розміру нежилої площі приміщення відповідача. На момент звернення до суду з позовом у даній справі через порушення відповідачем умов типового індивідуального договору № 74200911 про надання послуги з постачання теплової енергії та положень чинного законодавства в частині оплати за надані послуги у ТОВ "Аріал" утворилася заборгованість за надані послуги з постачання теплової енергії за спірний період в розмірі 66    731,37 грн.
Рішенням Господарського суду Запорізької області від 01.12.2022 у справі                    № 908/1540/22 позовні вимоги задоволено. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю “Аріал”, ідентифікаційний код юридичної особи 32469888 на користь Концерну “Міські теплові мережі”, ідентифікаційний код юридичної особи 32121458 суму грошової заборгованості за надану послугу з постачання теплової енергії у розмірі 66     731 грн 37 коп., судові витрати у розмірі судового збору 2     481грн 00 коп.
Рішення мотивовано тим, що матеріалами справи встановлено, що через порушення відповідачем умов типового індивідуального договору № 74200911 про надання послуги з постачання теплової енергії та положень чинного законодавства в частині оплати за надані послуги у ТОВ "Аріал" утворилася заборгованість за надані послуги з постачання теплової енергії за спірний період в розмірі 66    731,37 грн.
          Не погодившись з зазначеним рішенням Господарського суду Запорізької   області, Товариство з обмеженою відповідальністю “Аріал”, звернулось до Центрального апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове рішення про відмову у задоволенні позову.
Апеляційна скарга мотивована тим, що оскаржуване рішення не може вважатися законним та обґрунтованим через не правильність установлення судом обставин справи, невірної оцінки доказів, неправильного визначення правовідносин які виникли між Позивачем та Відповідачем.
Зокрема у скарзі зазначено про те, що відносини між Позивачем та Відповідачем з 01.02.2007 року з приводу постачання теплової енергії до приміщення належного ТОВ «Аріал», розташованого в будинку по вул. Лахтинській буд. 6, були врегульовані умовами договору №402720 купівлі-продажу теплової енергії в гарячій воді (з врахуванням додаткових угод) (а.с. 72-99).
У позовній заяві Позивачем зазначено, що станом на 01.11.2021 року укладеним між ним та Відповідачем є інший договір, а саме типовий індивідуальний договір №74200911 про надання послуги з постачання теплової енергії від 01.11.2021 року (а.с. 44-46).
Позивач звертається до умов останнього договору які в свою чергу мають посилання на Закон України від 09.11.2017 №2189-VIII «Про житлово-комунальні послуги» (далі - Закон №2189-VIII) та на Методику розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг, затвердженою наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово - комунального господарства України №315 від 22.11.2018 року (далі - Методика №315).
На підставі вже вказаних нормативних документів Позивачем Відповідачу виставлені рахунки за постачання теплової енергії за період з листопада 2021 року по квітень 2022 року (а.с. 14-19).
Вказані рахунки Відповідачем не сплачувались через їх не відповідність наявним чинним договірним відносинам.
Судом встановлено, що договір №74200911 про надання послуги з постачання теплової енергії від 01.11.2021 року укладений і Відповідач отримував послуги саме за цим договором.
Разом з тим, суд, зазначив, що договір №402720 купівлі-продажу теплової енергії в гарячій воді від 01.02.2007 року з 01.11.2021 року є розірваним.
Судом було прийнято до уваги наявність в будинку лічильника комерційного обліку SONOMETR 2000 номер 549804Y387 (в рішенні зазначено 5498044387), а про лічильник SONOMETR 2000 номер 994003N181 було зазначено що він розподільний, що суперечить акту прийняття вузла комерційного обліку (лічильника SONOMETR 2000 номер 994003N181 ТОВ «Аріал» в будинку 6 по вул. Лахтінській у м. Запоріжжі (а.с. 26). Далі за текстом рішення, через те, що лічильник ТОВ «Аріал» був прийнятий як розподільчий, судом не застосовувались його показання при вирішенні справи.
Суд вважав доведеним факт надання послуги Відповідача за період з 01.11.2021 року по 30.04.2022 року на суму 66731,37 грн. при тому що згідно розрахунків ця сума складає згідно розрахунків 66731,35 грн.
Проте, суд на думку скаржника, помилково вважав розпорядчі акти Запорізької міської ради як докази надання опалення, адже доказами фактичного постачання повинні бути акти та інші документи, які відсутні в матеріалах справи. Фактичне теплопостачання може і не збігатися з встановленими датами в розпорядчих документах. Скаржник зазначає, що  комерційний прибор обліку в приміщенні Відповідача за весь період нарахував 0 Гкал, що підтверджено актами, складеними самим Позивачем. Згідно рішень Запорізької міської ради починається нарахування коштів за опалення споживачам, що не в усіх випадках пов`язане з фактичним наданням опалення, а отже зазначені розпорядчі акти не можуть бути доказами факту надання послуги.
Довід зазначений судом, про те, що тепло Відповідач отримав від кожної ділянки системи опалення що розташована в будинку, яке поширюється по всіх приміщеннях, незалежно від наявності або відсутності в конкретному приміщенні окремих елементів системи опалення є домислом, але таким чином суд аргументував те, що приміщення не попадає під термін неопалювальне.
В даному випадку слід зазначити, що термін неопалювальне приміщення вісутній в Методиці №315, а термін опалювальне приміщення у будівлі/будинку має визначення, що, це таке приміщення, у якому забезпечується тепловою енергією за допомогою внутрішньобудинкової системи теплопостачання, та у якому забезпечується нормативна температура повітря (п. 2 розділу І Методики 315).
Тобто, згідно методики, суттєвим є нормативна температура повітря, а не наявність опалювальних пристроїв, транзитних мереж тощо.
Стосовно того, що тепло поширюється з усіх елементів мережі опалення, а отже Позивачем надано послугу у повному обсязі, слід зазначити, що судом жодним чином не перевірений ані факт надання послуги ані її якість, адже постачальник здійснює постачання тепла в будинок у вигляді гарячої води по трубах. В будинковій мережі з води знімається частина теплоємності теплоносія (води), яка є значно вищою аніж зовнішнє середовище, що і спричиняє, як наслідок, опалення приміщення. Природньо що це залежить від наявності елементів мережі, їх кількості, так само як і природньо що постачання тепла можна вважати здійсненим лише в разі виконання умови що теплоносій на вході в будинок (який надходить від Позивача) є більшим (теплішим) аніж той самий теплоносій який виходить з будинку віддавши тепло. При цьому лічильники рахують тепло, яке надходить саме в теплоносії шляхом порівняння показань на вході та виході. При цьому Позивач не є постачальником теплого повітря, яке розповсюджується за законами фізики. Отже вищезазначене судом є домислами та не доведене жодними доказами, при цьому саме Позивач повинен був довести, а чи була дотримана нормативна температура в приміщенні Відповідача, щоб визначити це приміщення опалювальним.
Крім того, суд зробив висновки про опалення приміщення Відповідача не маючи ані жодного документа, щодо системи (мережі) опалення будинку.
Стосовно застосування Методики №315 суд зазначив, що розрахунки було здійснено на підставі формул 1 та 2 наведені у пункті 2 розділу II Методики, які знов таки пов`язані з дотриманням нормативної температури повітря та вихідними даними які відсутні в матеріалах справи. По суті Методики №315, суд вдався до перелічення назв розділів Методики №315 без жодних обґрунтувань розрахунків Позивача.
Зазначаючи про дорахування, суд вірно зазначив, що вихідними даними для розрахунку є площа житлових та не житлових приміщень та застосування коефіцієнтів передбачених методикою №315, але у зв`язку з тим, що в матеріалах справи відсутні площі житлових та нежитлових приміщень будинку та в жодному розрахунку та поясненнях не надається інформація про коефіцієнти, зазначене судом лише є теоретичним (формальним) переліченням нормативної бази, при цьому суд і сам не міг це перевірити за відсутності такої інформації в матеріалах справи.
Звертаючись до правил надання послуги з постачання теплової енергії, які затверджені постановою Кабінету Міністрів України №830 від 21.08.2019 року, суд зазначив, що розрахунковим періодом є календарний місяць.
При цьому суд не звернув суд увагу на п. 33 Типового договору, яким передбачено, що виконавець формує та надає рахунок на оплату спожитої послуги споживачу не пізніше ніж за десять днів до граничного строку внесення плати за спожиту послугу, при цьому рахунок надається на паперовому носії і лише на вимогу або за згодою споживача рахунок може надаватися в електронній формі, у тому числі за допомогою доступу до електронних систем обліку розрахунків споживачів.
Жодних доказів того, що ТОВ «Аріал» вимагало надати рахунки в електронному вигляді або надавало на це згоду в матеріалах справи не міститься. Відмітка «Документ доставлено контрагенту» не може замінити наявність електронного цифрового підпису.
Отже, Концерном МТМ були порушені умови п. 33 Типового договору щодо надсилання рахунків не пізніше ніж десять днів до граничного строку оплати (останній день місяця), адже рахунки були надіслані в місяць пред`явлення позову. Суд першої інстанції не це уваги не звернув.
Скаржник наполягає, що борг з листопада 2021 року по квітень 2022 року ТОВ «Аріал» в розмірі 66731,37 грн не є доведеним належними та допустимими доказами.
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 09.01.2023 у даній справі визначено колегію суддів у складі: головуючий, доповідач суддя Чус О.В., судді: Кощеєв І.М.., Орєшкіна Е.В. 
Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 16.01.2023 відкладено вирішення питань, пов`язаних з рухом апеляційної скарги, до надходження до Центрального апеляційного господарського суду матеріалів справи     № 908/1540/22. Доручено Господарському суду Запорізької області надіслати до Центрального апеляційного господарського суду матеріали справи №908/1540/22.
27.01.2023 матеріали справи № 908/1540/22 надійшли до Центрального апеляційного господарського суду.
Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 27.01.2023 визнано поважними підстави пропуску строку на подання апеляційної скарги та відновити строк на подання апеляційної скарги. Відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю “Аріал” на рішення Господарського суду Запорізької області від 01.12.2022 у справі № 908/1540/22. Зупинено дію оскаржуваного рішення на час розгляду апеляційної скарги. Визначено розглянути апеляційну скаргу у порядку спрощеного позовного провадження, без повідомлення учасників справи, за наявними у справі матеріалами, в порядку письмового провадження.
27.02.2023 позивачем надано відзив на апеляційну скагу, в якому зазначено, що ТИПОВИЙ ІНДИВІДУАЛЬНИЙ ДОГОВІР про надання послуги з постачання теплової енергії №74200911 за адресою м. Запоріжжя, вул. Лахтінська, 6 між Позивачем та юридичною особою ТОВ «Аріал» є укладеним з 01.11.2021 року через відсутність рішення про вибір моделі договірних відносин та спливу 30-деного строку з моменту його опублікування (02.10.2021 року). В свою чергу договір № 402720 від 01.02.2007р. вважається розірваним з 01.11.2021 року.
Житловий будинок №6 по вул. Лахтінській оснащений приладом комерційного обліку теплової енергії „SONOMETER 2000” заводський № 5498044387 (копії письмових доказів долучені до позовної заяви), відповідно обсяг спожитої у будівлі теплової енергії на опалення житлових та нежитлових приміщень визначається за показаннями вузла комерційного обліку.
Нежитлове приміщення 1 поверху літ.А-12, А*-1 по вул. Лахтінській у будинку № 6 оснащено розподільним приладом обліку теплової енергії, а саме теплолічильником „Sonometer 2000” заводський № 994003N181.
Враховуючи знаходження приміщення Відповідача в багатоквартирному будинку, відсутність документів на підтвердження відключення від мережі опалення - вказане приміщення є опалювальним.
До матеріалів справи долучені рахунки за надані послуги за договором №74200911.
Крім того, Позивачем було надано інформацію (детальну) щодо нарахувань за послугу з постачання теплової енергії як на будинок в цілому так і на приміщення Апелянта окремо.
Із рахунків та детальної інформації видно всі необхідні дані, а саме: попередні покази приладів обліку, поточні покази, яка різниця між ними, скільки спожито іншими нежитловими приміщеннями, навантаження приміщення споживача та житлової частини, тарифи, що діяли в розрахунковому періоді, тощо.
Таким чином на думку позивача, суд першої інстанції, рішенням Господарського суду Запорізької області від 01.12.2022р. по справі №908/1540/22, вірно застосував норми матеріального права, повно та всебічно з`ясував обставини, що мають значення для вирішення справи та на законних підставах задовольнив вимоги позовної заяви про стягнення заборгованості за послугу з постачання теплової енергії з Товариство з обмеженою відповідальністю «Аріал» на користь КОНЦЕРНУ „МІСЬКІ ТЕПЛОВІ МЕРЕЖІ” в розмірі 66731,37 грн. та судові витрати у вигляді судового збору в розмірі 2 481,0 грн., тому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення Господарського суду Запорізької області залишити без змін.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши у порядку спрощеного позовного провадження матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлених місцевим господарським судом обставин справи та правильність їх юридичної оцінки, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Відповідно до вимог частин 1, 2, 5  статті 269 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.
Відповідно до положень ст.ст.  74,  76,  77 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Судом першої інстанції та судом апеляційної інстанції встановлені наступні неоспорені обставини справи.
Як вбачається з матеріалів справи, Концерн «Міські теплові мережі» (далі - позивач) діє на підставі статуту, який знаходиться у загальнодоступному  місці на офіційному сайті Концерну «МТМ».
Відповідно до статуту підприємства основною метою діяльності позивача є здійснення виробничо-технічної діяльності, спрямованої на надійне та безперебійне забезпечення споживачів тепловою енергією, одержання прибутку для здійснення діяльності позивача та задоволення на його основі соціально-економічних інтересів трудового колективу позивача.
Предметом діяльності підприємства є виробництво теплової енергії, розподілення теплової енергії для обігріву житла, а також побутових потреб населення та підприємств, установ, організацій та її збут та інше.
Правовідносини між позивачем та споживачем в сфері виробництва, транспортування та    постачання теплової енергії регулюються  Цивільним кодексом України,  Господарським кодексом України,  Законом України «Про житлово-комунальні послуги»,  Законом України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання», Правилами надання послуги з постачання теплової енергії, затвердженими  Постановою Кабінету Міністрів України, від 21.08.2019 № 830, Положенням про  Міністерство регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України, Наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунальні господарства України від 22.11.2018 №315  про затвердження «Методики розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг» та іншими нормативно-правовими актами України.
Згідно із частиною 7  статті 14 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»  (далі -    Закон) до дати обрання співвласниками багатоквартирного будинку однієї з моделей організації договірних відносин, визначених частиною першою цієї статті, між виконавцем відповідної комунальної послуги та кожним співвласником укладається публічний договір приєднання відповідно до вимог частини п`ятої  статті 13 цього Закону.
Частиною 5  статті 13 Закону  встановлено, що у разі якщо співвласники багатоквартирного будинку не прийняли рішення про вибір моделі договірних відносин та не уклали з виконавцем комунальної послуги відповідний договір з ними укладається індивідуальний договір про надання комунальної послуги, що є публічним договором приєднання.
02.10.2021 на виконання вимог  Закону  позивачем на офіційному сайті розміщені індивідуальні договори на послугу з постачання теплової енергії та постачання гарячої води. Вказані договори є публічними договорами приєднання та вважаються укладеними, якщо протягом 30 днів з дня опублікування тексту договору співвласники багатоквартирного будинку не прийняли рішення про вибір моделі договірних відносин та не уклали відповідний договір з виконавцем комунальної послуги. Умови вказаних договорів будуть застосовуватись до співвласників багатоквартирних будинків, які не прийняли рішення про модель організації договірних відносин з виконавцем комунальних послуг, які обрали форму індивідуального договору та до власників індивідуальних (садибних) житлових будинків. (а.с. 44-46)
Відповідно до  ст. 633 ЦК України  публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо).
Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за  законом  надані відповідні пільги. Тобто внесення змін до публічного договору приєднання законодавством не допускається через те, що вказане призведе до порушення прав інших суб`єктів імперативно визначених відносин.
Крім того ч. 6  ст. 633 ЦКУ  передбачено, що умови публічного договору, які суперечать частині другій цієї статті та правилам, обов`язковим для сторін при укладенні і виконанні публічного договору є нікчемними.
ТОВ „Аріал" на праві власності, на підставі договору купівлі-продажу від 06.12.2004 належить нежитлове приміщення 1 поверху літ.А-12, A1  -1 по вул. Лахтінській у будинку № 6 у місті Запоріжжі. (а.с. 07-08)
Відповідно до вищенаведеного, станом на 01.11.2021 типовий індивідуальний договір №74200911 про надання послуги з постачання теплової енергії    (далі - договір) за адресою м. Запоріжжя, вул. Лахтінська, 6 між позивачем та юридичною особою ТОВ „Аріал" (далі - відповідач) з 01.11.2021 є укладеним.
Житловий будинок №6 по вул. Лахтінській оснащений приладом комерційного обліку теплової енергії „SONOMETER 2000" заводський № 5498044387.
Матеріали справи містять  копію паспорта на тепловий лічильник, копію Акту про прийняття вузла комерційного обліку на абонентський облік від 23.11.2007 копію довідки про повірку від 05.03.2020, копію Акту про прийняття комерційного обліку 26.03.2020. (а.с. 21, 23, 24, 26)
Відповідно обсяг спожитої у будівлі теплової енергії на опалення житлі та нежитлових приміщень визначається за показаннями вузла комерційного обліку.
Нежитлове приміщення 1 поверху літ. А-12, A1  - 1 по вул. Лахтінській у будинку № 6 оснащено розподільним приладом обліку теплової енергії, а саме теплолічильником „Sonometer 2000" заводський № 994003N181. В матеріалах справи міститься копія Акту про прийняття вузла комерційного oбліку від 01.11.2021. (а.с. 26)
Розділом VI Методики розподілу визначені вимоги щодо мінімального споживання теплової енергії в опалюваному приміщенні та встановлено, що для споживачів, приміщення яких оснащені вузлами розподільного обліку, розподілене питоме споживання теплової енергії в розрахунку і квадратний метр площі (1 кубічний метр об`єму) квартири (іншого приміщення) не може становити менше мінімальної частки питомого споживання теплової енергії. Якщо опалюване приміщення спожило менший обсяг теплової енергії, визначений за показаннями вузлів розподільного обліку теплової енергії / приладів-розподілювачів теплової енергії / вузлів розподільного обліку витрати теплоносія (у разі обліку теплової енергії у гарячій воді), ніж визначений за мінімальною часткою середнього питомого споживання, такому приміщенню донараховується обсяг спожитої теплової енергії.
Пунктом 5 Договору зазначено, що виконавець (позивач) зобов`язується надавати споживачу послугу відповідної якості та в обсязі відповідно до теплового навантаження будинку, а споживач зобов`язується своєчасно та в повному обсязі оплачувати надану послугу в строки і на умовах, що визначені цим договором.
Обсяг спожитої споживачем послуги визначається як частина обсягу теплової енергії, спожитої у будинку для потреб опалення, визначеної та розподіленої згідно з вимогами  Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання».
Відповідно пункту 11 Договору обсяг спожитої у будинку послуги визначається як обсяг теплової енергії, спожитої в будинку за показаннями засобів вимірювальної техніки вузла (вузлів) комерційного обліку або розрахунково відповідно до Методики розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг, затвердженої  наказом Мінрегіону від 22.11.2018 №315.
Згідно з пунктом 32 Договору розрахунковим періодом для оплати обсягу спожитої послуги є календарний місяць.
Пунктом 34 Договору вказано споживач здійснює оплату за цим договором щомісяця не пізніше останнього дня місяця, що настає за розрахунковим періодом, що є граничним строком внесення плати за спожиту послугу.
Відповідно до пункту 38 Договору споживач не звільняється від оплати послуги, отриманої ним до укладення цього Договору.
На виконання пункту 5 Договору Позивач надавав послугу з постачання теплової енергії Відповідачу у нежитлове приміщення 1 поверху літ.А-12, А1-1 по вул. Лахтінській у будинку № 6 у м. Запоріжжі.
Позивачем було надано послугу з постачання теплової енергії відповідачу за період 01.11.2021 - 30.04.2022 на загальну суму 66 731,37 грн., що підтверджується розрахунком суми грошової заборгованості.
Позивачем були сформовані та надані споживачу рахунки на оплату спожитої послуги.
Рахунки надавались в електронній формі, у тому числі за допомогою доступу до електронних систем обліку розрахунків споживачів та повторно направлені рекомендованою кореспонденцією.
Відповідач не виконав своїх обов`язків згідно договору по сплаті за надану послугу з постачання теплової енергії, у зв`язку з чим за відповідачем виникла грошова заборгованість у розмірі 66 731,37 грн.
Факт отримання послуги з постачання теплової енергії до житлового будинку в якому знаходиться приміщення відповідача підтверджується рішеннями виконавчого комітету Запорізької міської ради про початок та закінчення опалювального сезону відповідно до яких Позивачем було розпочато і закінчено опалювальний сезон в м. Запоріжжі,  знаходженням нежитлового приміщення відповідача у багатоквартирному житловому будинку та актами ГОТЕ (група обліку теплової енергії). (а.с. 47-48)
Неналежне виконання відповідачем свої зобов`язань за договором стало підставою для звернення позивача з позовом до суду, з метою захисту своїх порушених прав.
Розглядаючи доводи апеляційної скарги, судова колегія враховує наступні положення діючого законодавства України.
Згідно з положеннями  ст. 11 Цивільного кодексу України  цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: договори та інші правочини.  Цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства.
Відповідно до  ст. 179 Господарського кодексу України,  укладення господарського договору є обов`язковим для сторін, якщо він заснований на державному замовленні, виконання якого є обов`язком для суб`єкта господарювання у випадках, передбачених  законом, або існує пряма вказівка  закону  щодо обов`язковості укладення договору для певних категорій суб`єктів господарювання чи органів державної влади або органів місцевого самоврядування.
Згідно з ч. 2  ст. 275 ГК України  відпуск енергії без оформлення договору енергопостачання не допускається.
Відповідно до  ст. 275 ГК України  відпуск енергії (електричної енергії, пару, гарячої і перегрітої води) без оформлення договору енергопостачання не допускається.
Укладання договору на постачання теплової енергії передбачено ст. ст.  24, 25 Закону України  Про теплопостачання  та є обов`язковим для сторін на підставі закону.
За змістом  ст. 25  цього Закону  теплогенеруюча, теплотранспортна та теплопостачальна організації мають право укладати договори купівлі-продажу теплової енергії із споживачами, водночас своєчасне укладання договору з теплопостачальною організацією на постачання теплової енергії є основними обов`язками споживача теплової енергії (ст. 24 Закону).
Положеннями  ст. 1 Закону України  Про теплопостачання  визначено, що:
споживач теплової енергії - фізична або юридична особа, яка використовує теплову енергію на підставі договору;
теплова енергія - це товарна продукція, яка виробляється на об`єктах сфери теплопостачання для опалення, підігріву питної води, інших господарських і технологічних потреб споживачів, призначена для купівлі-продажу;
теплова мережа - це сукупність енергетичних установок, обладнання і трубопроводів, яка забезпечує транспортування теплоносія від джерела теплової енергії, центрального теплового пункту або магістральної теплової мережі до теплового вводу споживача.
Отже, обов`язковою ознакою споживача теплової енергії, а саме споживачем теплової енергії може бути особа (ОСББ, житлово-комунальні організації, виконавці послуг), теплоспоживче обладнання якої (внутрішньобудинкові системи, мережі, устаткування тощо) через тепловий ввід приєднане або має технічні можливості для приєднання до місцевої (розподільчої) теплової мережі.
Відповідно до ст. 5 Закону  України  Про житлово-комунальні послуги  до житлово-комунальних послуг, зокрема, належать: комунальні послуги - послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами.
За приписами ч. 1 та 2  ст. 12 даного Закону,  надання житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах. Договори про надання житлово-комунальних послуг укладаються відповідно до типових або примірних договорів, затверджених Кабінетом Міністрів України або іншими уповноваженими законом державними органами відповідно до закону. Такі договори можуть затверджуватися окремо для різних моделей організації договірних відносин (індивідуальний договір, індивідуальний договір з обслуговуванням внутрішньо-будинкових систем, колективний договір) та для різних категорій споживачів (індивідуальний споживач, колективний споживач).
Виконавець комунальної послуги - суб`єкт господарювання, що надає комунальну послугу споживачу відповідно до умов договору. Виконавцями комунальних послуг з постачання теплової енергії є теплопостачальна організація (ст. 1, ч. 2 ст. 6 Закону).
Індивідуальний споживач - фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги (ст. 1 Закону).
Відповідно до приписів ч. 2 ст. 7, ч. 2 ст.  8 Закону  індивідуальний споживач зобов`язаний, зокрема, укладати договори про надання житлово-комунальних послуг у порядку і випадках, визначених законом; оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Виконавець комунальної послуги зобов`язаний, зокрема: забезпечувати своєчасність надання, безперервність і відповідну якість комунальних послуг згідно із законодавством та умовами договорів про їх надання; готувати та укладати із споживачем договори про надання комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов їх виконання згідно з типовим договором.
Згідно з ч. ч. 2, 3, 7  ст. 21 Закону України  Про житлово-комунальні послуги  виконавець послуги з постачання теплової енергії повинен забезпечити постачання теплоносія безперервно, з гарантованим рівнем безпеки, обсягу, температури та величини тиску. Постачання теплової енергії для потреб опалення здійснюється в опалювальний період. Послуга з постачання теплової енергії надається згідно з умовами договору, що укладається з урахуванням особливостей, визначених цим  Законом, та вимогами правил надання послуг з постачання теплової енергії, що затверджуються Кабінетом Міністрів України, якщо інше не передбачено законом.
Статтею 24 Закону України  Про теплопостачання  встановлені права та обов`язки споживача теплової енергії і, зокрема, обов`язок своєчасного укладення договору з теплопостачальною організацією на постачання теплової енергії.
Згідно з частиною 1  статті 509 Цивільного кодексу України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Відповідно до частини 1  статті 626 Цивільного кодексу України  договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Згідно з частиною 1  статті 526 Цивільного кодексу України  зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього  Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Статтею 610 Цивільного кодексу України  встановлено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Частиною 6  ст. 19 Закону України  Про теплопостачання  встановлено, що споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію.
Так, 01.05.2021 набрав чинності  Закон України від 03.12.2020 № 1060-ІХ  Про внесення змін до деяких законів України щодо врегулювання окремих питань у сфері надання житлово-комунальних послуг. Згідно з цим Законом внесено низку змін до Законів України що регулюють житлово-комунальні відносини, в тому числі і до Закону України  Про житлово-комунальні послуги, зокрема до пункту 3 Прикінцевих та перехідних положень Закону.
Статтею 651 ЦК України  встановлено, що зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.
Пунктом 3 Прикінцевих та перехідних положень Закону України  Про житлово-комунальні послуги  передбачено, що договори про надання комунальних послуг, укладені до введення в дію цього  Закону, зберігають чинність на умовах, визначених такими договорами, до дати набрання чинності договорами про надання відповідних комунальних послуг, укладеними за правилами, визначеними цим Законом.
Згідно із частиною 7 статті 14 Закону України  Про житлово-комунальні послуги  до дати обрання співвласниками багатоквартирного будинку однієї з моделей організації договірних відносин, визначених частиною першою цієї статті, між виконавцем відповідної комунальної послуги та кожним співвласником укладається публічний договір приєднання відповідно до вимог частини п`ятої  статті 13 цього Закону.
За приписами ч.5  ст.13 цього Закону  у разі якщо співвласники багатоквартирного будинку не прийняли рішення про вибір моделі договірних відносин та не уклали з виконавцем комунальної послуги відповідний договір (крім послуг з постачання та розподілу природного газу і послуг з постачання та розподілу електричної енергії), з ними укладається індивідуальний договір про надання комунальної послуги, що є публічним договором приєднання.
Такі договори вважаються укладеними, якщо протягом 30 днів з дня опублікування тексту договору на офіційному веб-сайті органу місцевого самоврядування та/або на веб-сайті виконавця послуги співвласники багатоквартирного будинку не прийняли рішення про вибір моделі договірних відносин та не уклали відповідний договір з виконавцем комунальної послуги. При цьому розміщується повідомлення про місце опублікування тексту договору у загальнодоступних місцях на інформаційних стендах та/або рахунках на оплату послуг.
Постановами Кабінету Міністрів України № 1022 від 08.09.2021  та  № 1023 від 08.09.2021  внесено зміни до Правил надання послуги з постачання теплової енергії, Правил надання послуги з постачання гарячої води та типових форм договорів, відповідно до яких згідно із Законом України  Про житлово-комунальні послуги  договори за новими правилами мають бути укладені виконавцями відповідних комунальних послуг протягом двох місяців з дня набрання чинності зазначених постанов.
Згідно матеріалів справи, ТОВ „Аріал" на праві власності, на підставі договору купівлі-продажу від 06.12.2004 належить нежитлове приміщення 1 поверху літ.А-12, A1  -1 по вул. Лахтінській у будинку № 6 у місті Запоріжжі.
02.10.2021 на виконання вимог Закону, позивачем на офіційному сайті розміщені індивідуальні договори на послугу з постачання теплової енергії та постачання гарячої води.
У визначений нормативними актами строк співвласниками житлового будинку за адресою: вул. Лахтінській у будинку № 6 у місті Запоріжжі, та безпосередньо відповідачем, як власником нежитлового приміщення у цьому будинку, не прийнято рішення про вибір моделі договірних відносин з надавачем послуг з постачання теплової енергії  Концерном «Міські теплові мережі» (позивач у справі).
            Таким чином, з урахуванням системного аналізу вище наведених норм чинного законодавства і матеріалів справи,  типовий індивідуальний договір № 74200911 між Концерном "МТМ" та ТОВ "Аріал" є укладеним з 01.11.2021 через відсутність рішення про вибір моделі договірних відносин та спливу 30-деного строку з моменту опублікування позивачем відповідно до вимог  Закону України "Про житлово-комунальні послуги"  індивідуального договору про надання послуг з постачання теплової енергії та постачання гарячої води, що є публічним договором приєднання, (02.10.2021). В свою чергу договір № 402720 від 01.02.2007 про постачання теплової енергії у гарячій воді вважається розірваним з 01.11.2021.
З цього приводу відхиляються доводи апеляційної скарги про чинність між сторонами договору № 402720 від 01.02.2007та порушення позивачем  ст.651 ЦК України,  ст.188 ГК України  в частині визначення терміну дії договору та підстав його припинення.
Щодо посилань апелянта на положення абз. 8 пункту 13 Правил надання послуги з постачання теплової енергії, затверджених  постановою Кабінету Міністрів України від 21 серпня 2019 р. № 830  (в редакції  постанови Кабінету Міністрів України від 8 вересня 2021 р. №1022), відповідно до якого фактом приєднання споживача до умов договору (акцептування договору) є вчинення споживачем будь-яких дій, які свідчать про його бажання укласти договір, зокрема надання виконавцю підписаної заяви-приєднання, сплата рахунків за надану послугу, факт отримання послуги, в той час, як відповідачем у справі таких дій вчинено не було, то вони відхиляються судом апеляційної інстанції в силу положень ч.5 ст.13 Закону України  Про житлово-комунальні послуги, яка не вимагає від споживача вчинення будь-яких дій, які свідчать про його бажання укласти договір. Відповідно до вимог цього  Закону  такі договори вважаються укладеними, якщо протягом 30 днів з дня опублікування тексту договору на офіційному веб-сайті органу місцевого самоврядування та/або на веб-сайті виконавця послуги співвласники багатоквартирного будинку не прийняли рішення про вибір моделі договірних відносин та не уклали відповідний договір з виконавцем комунальної послуги.
Оскільки нежитлове приміщення, власником якого є відповідач, є частиною житлового будинку за адресою: вул. Лахтінській у будинку № 6 у місті Запоріжжі, відповідно,  співвласники якого не прийняли рішення про вибір моделі договірних відносин та не уклали відповідний договір з виконавцем комунальної послуги, відтак, індивідуальний договір є укладеним в силу вимог Закону.
Згідно представлених в матеріали справи рахунків на оплату, заборгованість за теплову енергію відповідача перед позивачем за період   з листопада 2021 року по квітень 2022 року становить 66    731,37 грн.
Доказів сплати означеної заборгованості ні під час розгляду справи судом першої інстанції, ні під час апеляційного перегляду справи відповідачем не надано, у зв`язку з чим судом першої інстанції підставно задоволено позовні вимоги про стягнення 66    731,37 грн.
Щодо посилань апелянта на те, що позивачем не доведено факту надання послуги та господарським судом здійснене безпідставне посилання на комп`ютерну програму «M.E.Doc» через яку ТОВ "Аріал" надсилав рахунки по індивідуальному договору № 74200911, наявність відмітки «Документ доставлено контрагенту», як на доказ отримання послуги, суд апеляційної інстанції відхиляє, з урахуванням наступного.
ТОВ „Аріал" на праві власності, на підставі договору купівлі-продажу від 06.12.2004 належить нежитлове приміщення 1 поверху літ.А-12, A1  -1 по вул. Лахтінській у будинку № 6 у місті Запоріжжі.
Житловий будинок №6 по вул. Лахтінській оснащений приладом комерційного обліку теплової енергії „SONOMETER 2000" заводський № 5498044387.
Матеріали справи містять копію паспорта на тепловий лічильник, Акту про прийняття вузла комерційного обліку на абонентський облік від 23.11.2007, копія довідки про повірку від 05.03.2020, копію Акту про прийняття комерційного обліку 26.03.2020.
Нежитлове приміщення 1 поверху літ. А-12, A1  - 1 по вул. Лахтінській у будинку № 6 оснащено розподільним приладом обліку теплової енергії, а саме теплолічильником „Sonometer 2000" заводський № 994003N181. В матеріалах справи міститься копія Акту про прийняття вузла комерційного oбліку від 01.11.2021.
Нежитлове приміщення відповідача є невід`ємною частиною житлового будинку. Об`єктом теплопостачання є багатоквартирний будинок в цілому, в який надходить теплова енергія з метою опалення усіх приміщень будинку і житлових, і нежитлових приміщень. Тепло поширюється всередині будинку від усіх елементів системи опалення, від кожної її ділянки, і поширюється по всіх приміщеннях, незалежно від наявності або відсутності в конкретному приміщенні окремих елементів системи опалення. Теплоносій на вказаний будинок подається у повному обсязі для забезпечення нормативної температури внутрішнього повітря як в житлових, так і в нежитлових приміщеннях будинку. Відсутність окремих елементів системи опалення в приміщенні не свідчить про те, що теплова енергія не споживається. Вказане приміщення не підпадає під термін неопалювальне приміщення.
Відповідно до визначення, передбаченого Методикою, опалюване приміщення  це приміщення у будівлі/будинку, яке забезпечується тепловою енергією за допомогою внутрішньобудинкової системи теплопостачання, та у якому забезпечується нормативна температура повітря.
Частиною 1 статті 7 Закону України  Про житлово-комунальні послуги  визначено, що споживач серед іншого має право у встановленому законодавством порядку відключитися від систем централізованого теплопостачання та постачання гарячої води.
Питання відключення від систем централізованого опалення регулюється як Правилами користування тепловою енергією, затвердженими  постановою Кабінету Міністрів України №1198 від 03.10.2007, так  і Порядком відключення окремих житлових будинків від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води при відмові споживачів від централізованого теплопостачання, затверджених наказом Міністерства будівництва, архітектури та житлового господарства України №4 від 22.11.2005 (цей Порядок був чинний на момент укладення первісного договору на постачання теплової енергії з відповідачем №402160 від 01.10.2007).
Так, відповідно до абзацу 6 пункту 40 Правил користування тепловою енергією, споживач теплової енергії зобов`язаний погоджувати з теплопостачальною організацією нові підключення і відключення та переобладнання системи теплоспоживання, які є причиною збільшення або зменшення обсягу споживання теплової енергії.
Відповідно до пункту 2 Порядку відключення окремих житлових будинків від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води при відмові споживачів від централізованого теплопостачання припинення споживання теплової енергії повинно бути виконано з дозволу компетентного органу та в порядку, визначеному законодавством: з дозволу постійно діючої міжвідомчої комісії, яка і створена органом місцевого самоврядування, за умови отримання технічних умов, роботи по відключенню повинні проводитись монтажною організацією, яка реалізує проект, за участю представника власника житлового будинку або уповноваженої ним особи, представника виконавця послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води та власника, наймача квартири. Роботи з відключення виконуються у міжопалювальний період.
Наразі чинним є Порядок відключення споживачів від мереж (систем) централізованого опалення (теплопостачання) та постачання гарячої води, затверджений  наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України № 169 від 26.07.2019  (який діяв у спірний період (листопад 2021-квітень 2022 року)).
При цьому це єдиний нормативний акт, який регламентує законне від`єднання споживачів від централізованих мереж теплопостачання.
Враховуючи знаходження належного відповідачу приміщення в багатоквартирному будинку, відсутність документів на підтвердження відключення від мережі опалення, суд першої інстанцій дійшов обґрунтованого висновку, що   вказане приміщення є опалювальними.
Вказаним спростовуються доводи апеляційної скарги про безпідставне віднесення судом першої інстанції нежитлового приміщення відповідача до опалюваного.
Відповідно до п. 3 ч.2 ст.10 Закону України  Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання  загальний обсяг теплової енергії (крім обсягу теплової енергії, витраченого на приготування гарячої води, забезпечення функціонування внутрішньобудинкових систем опалення та гарячого водопостачання (за наявності циркуляції), опалення місць загального користування та допоміжних приміщень будівлі, а також приміщень, де встановлені вузли розподільного обліку теплової енергії / прилади - розподілювачі теплової енергії) розподіляється між споживачами, приміщення / опалювальні прилади яких не оснащені вузлами розподільного обліку теплової енергії / приладами - розподілювачами теплової енергії, пропорційно до опалюваної площі (об`єму) таких споживачів.
Споживачам, приміщення яких оснащені вузлами розподільного обліку теплової енергії/приладами - розподілювачами теплової енергії / вузлами розподільного обліку витрати теплоносія (у разі обліку теплової енергії у гарячій воді), обсяг спожитої теплової енергії визначається за їхніми показаннями відповідно до методики розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг, затвердженої центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері житлово-комунального господарства,  але не менше мінімальної частки середнього питомого споживання теплової енергії серед інших споживачів у будівлі відповідно до пункту 5 частини другої цієї статті.
Згідно з п.5 ч.2 ст.10 Закону України  Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання  для споживачів, приміщення яких оснащені вузлами розподільного обліку, розподілене питоме споживання теплової енергії в розрахунку на 1 квадратний метр площі (1 кубічний метр об`єму) квартири (іншого приміщення) не може становити менше мінімальної частки питомого споживання теплової енергії, яка визначається згідно з методикою розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг, затвердженою центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері житлово-комунального господарства.
Методика розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг затверджена  Наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України 22.11.2018 № 315  встановлює порядок розподілу між споживачами спожитих у будівлі/будинку послуг з постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання (далі - комунальні послуги), обсяг споживання яких визначений за допомогою вузла (вузлів) комерційного обліку або розрахунково у разі його (їх) відсутності, тимчасового виходу з ладу або втрати, та послуги з централізованого водовідведення, обсяг споживання якої визначається відповідно до обсягу споживання інших комунальних послуг.
Нормами п.3 розділу І Методики визначено, що розподіл між споживачами обсягу спожитих комунальних послуг здійснюється на підставі визначених на розрахункову дату споживання (фактичних, розрахункових або скоригованих (приведених)) обсягів комунальної послуги за відповідний розрахунковий період. Розрахунковою датою є останній день розрахункового періоду.
Розподіл обсягів спожитих у будівлі/будинку комунальних послуг здійснюється між споживачами для житлових та нежитлових приміщень (в тому числі приміщень з індивідуальним опаленням, вбудованих, вбудовано-прибудованих або прибудованих приміщень, а також приміщень, які обладнані окремим входом), які є самостійними об`єктами нерухомого майна, не є самостійними об`єктами нерухомого майна, але перебувають у користуванні різних споживачів відповідних комунальних послуг.
Розподіл між споживачами загального обсягу спожитої комунальної послуги у будівлі/будинку за відповідний розрахунковий період (далі - розподіл) здійснюється з урахуванням показань вузлів комерційного та розподільного обліку (теплолічильників, лічильників холодної води, лічильників гарячої води), установлених як у приміщеннях, так і за їх межами, або приладів-розподілювачів теплової енергії, установлених на опалювальних Приладах опалюваних приміщень, а в окремих випадках - розрахунково.
Для розподілу приймаються показання вузлів комерційного та розподільного обліку, приладів розподільного обліку теплової енергії станом на кінцеву дату розрахункового періоду, отримані виконавцем розподілу комунальної послуги, у спосіб, визначений договором про надання комунальної послуги (п.п.1 п.4 розділу І Методики).
Розподіл між споживачами обсягу спожитої у будівлі/будинку теплової енергії на опалення житлових та нежитлових приміщень  здійснюється відповідно  до  Розділу III Методики.
Пунктом 5 Розділу III Методики визначено, що розподіл теплової енергії у будівлі/будинку, у якій приміщення не оснащені приладами розподільного обліку теплової енергії для будівлі/будинку, незалежно від наявності або відсутності вузла комерційного обліку теплової енергії, у якій/якому відсутні приміщення з індивідуальним опаленням та окремі приміщення з транзитними мережами опалення, та усі приміщення не оснащені приладами розподільного обліку теплової енергії, обсяг спожитої у будівлі/будинку теплової енергії на загальнобудинкові потреби опалення визначається разом з обсягом спожитої теплової енергії на опалення цих приміщень.
Розподілений обсяг для опалюваного приміщення, не оснащеного приладом розподільного обліку теплової енергії, розраховується з урахуванням вимог розділів VII, VIII цієї Методики за формулою 13.
Відповідно до розділу III Методики № 315 визначається та розподіляється обсяг спожитої у будівлі теплової енергії на опалення місць загального користування (далі -МЗК) та допоміжних приміщень, а саме:  У разі відсутності вузлів розподільного обліку у МЗК та допоміжних приміщеннях будівлі обсяг теплової енергії, витрачений на опалення МЗК та допоміжних приміщень будівлі, визначається як частка від загального обсягу споживання теплової енергії на опалення будівлі:
-одноповерхова будівля - 20 %;
-двоповерхова - 18 %;
-триповерхова - 16 %;
-чотириповерхова - 14 %;
-п`ятиповерхова - 12 %;
-шестиповерхова та вище - 10 %.
Також, відповідно до Розділу V Методики № 315 визначається обсяг теплової енергії, витраченої на забезпечення функціонування внутрішньобудинкових систем опалення,зокрема:  Обсяг теплової енергії, витраченої на забезпечення функціонування внутрішньобудинкової системи опалення, приймається як частка від загального обсягу теплової енергії, спожитої на опалення будівлі при подачі теплоносія в опалювані приміщення від:
-індивідуального теплового пункту без регулювання за погодними умовами -  15 %;
-індивідуального теплового пункту при регулюванні за погодними умовами - 5 %;
-автономної теплогенеруючої/когенераційної установки - 7 %;
-центрального теплового пункту або теплогенеруючої/когенераційної установки, яка не є автономною, - 8 %.
При цьому, розподіл теплової енергії між окремими житловими та нежитловими приміщення по будинку за адресою: м. Запоріжжя, вул. Лахтінська, буд. 6 виконувався пропорційно до їх площі відповідно до Методики розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг із застосуванням відповідних коефіцієнтів.
У  зв`язку з тим, що опалювальний сезон 2021-2022 років закінчено у березні 2022 року на підставі рішення Запорізької міської ради № 126 від 29.03.2022, нарахування за послуги з постачання теплової енергії здійснювались щодо умовно-постійної складової нарахувань.
Згідно Порядку формування тарифів на теплову енергію, її виробництво, транспортування та постачання, послуги з постачання теплової енергії і постачання гарячої води, затвердженого  постановою Кабінету Міністрів України від 01.06.2011 № 869  Концерном  МТМ  для застосування протягом опалювального періоду 2021-2022 років розраховано двоставкові тарифи на теплову енергію та послуги з постачання теплової енергії, які затверджені рішенням Виконавчого комітету Запорізької Міської Ради від 11.10.2021 № 374.
Двоставковий формат тарифу обумовлює компенсацію підприємству двох частин витрат окремо, тобто двома ставками.
Перша ставка (умовно-змінні витрати)  - плата за спожиту теплову енергію, за рахунок якої здійснюються витрати на придбання лише енергоресурсів (палива, електроенергії та покупної теплової енергії). Зважаючи на те, що обсяг цих витрат залежить від обсягів теплової енергії, яка виробляється та надається споживачеві, ця ставка визначена у гривнях за одиницю теплової енергії (грн./Гкал). Тобто споживач, сплачуючи за теплову енергію на опалення за показаннями будинкового приладу обліку, сплачує лише вартість природного газу, електричної та покупної теплової енергії. Споживач сплачує за цією ставкою лише протягом опалювального періоду та розмір платежу залежить від обсягів спожитої теплової енергії.
Друга ставка (умовно-постійні витрати)  - плата за приєднане теплове навантаження, за рахунок якої здійснюються витрати, пов`язані з виробництвом, транспортуванням та постачанням теплової енергії, з обслуговуванням обладнання, з підтриманням технологічного обладнання в робочому стані, а також зі збутом та реалізацією теплової енергії і послуг з опалення. Зважаючи на те, що обсяг цих витрат залежить від кількості і потужності технологічного обладнання, що виробляє та транспортує теплову енергію споживачам та визначається, виходячи з обсягу теплового навантаження, що приєднане до джерела теплової енергії, ця ставка визначена у гривнях за одиницю теплового навантаження на джерело теплової енергії (грн/Гкал/годину).
Пунктом 24 Правил надання послуги з постачання теплової енергії, затверджених  постановою Кабінету Міністрів України № 830 від 21.08.2019  (далі  Правила) визначено, що розподіл між споживачами обсягу спожитої у будівлі послуги здійснюється з урахуванням показань вузлів розподільного обліку теплової енергії, а у разі їх відсутності - пропорційно опалюваній площі (об`єму) приміщення споживача відповідно до Методики розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг, затвердженої  наказом Мінрегіону від 22.11.2018 № 315.
Умовно-постійна частини тарифу для приміщень, вбудованих в житлові будинки/нежитлові будівлі розраховується згідно з даними теплового навантаження будівлі, пропорційно опалюваній площі приміщення споживача.
Пунктом 6 Розділу III Методики визначено, що у будівлі/будинку, у якій/якому частина приміщень оснащена приладами розподільного обліку теплової енергії, а решта приміщень не оснащена такими приладами, наявні приміщення з індивідуальним опаленням та/або окремі приміщення з транзитними мережами опалення, обсяг спожитої теплової енергії розподіляється на опалення опалюваного приміщення, оснащеного вузлом розподільного обліку, визначається на підставі показань відповідного вузла розподільного обліку з врахуванням частки обсягу спожитої теплової енергії на загальнобудинкові потреби опалення будівлі/будинку, що визначається пропорційно до загальних/опалювальних площ/об`ємів цих приміщень, та враховуючи вимоги розділів VI, VIII цієї Методики.
Пунктом 1 Розділу VI Методики визначено, що для споживачів, приміщення яких оснащені приладами розподільного обліку теплової енергії, розподілене питоме споживання теплової енергії в розрахунку на 1 квадратний метр площі (1 кубічний метр об`єму) квартири (іншого приміщення) не може становити менше мінімальної частки питомого споживання теплової енергії. Мінімальна частка середнього питомого споживання теплової енергії на опалення визначається для опалюваних приміщень, оснащених приладами розподільного обліку теплової енергії. Цією часткою перевіряють додержання теплового режиму в цих приміщеннях протягом опалювального періоду, в яких не допускається зниження температури повітря більше ніж на 4оС від нормативної температури внутрішнього повітря. Якщо опалюване приміщення спожило менший обсяг теплової енергії, визначений за показаннями приладів розподільного обліку теплової енергії, ніж визначений за мінімальною часткою середнього питомого споживання, такому приміщенню донараховується обсяг спожитої теплової енергії.
У кожному розрахунковому періоді протягом опалювального періоду перевіряється дотримання вимоги щодо мінімального споживання теплової енергії в опалюваних приміщеннях, оснащених приладами розподільного обліку теплової енергії. При перевірці спожитий опалюваним приміщенням обсяг теплової енергії на опалення, визначений за показаннями приладу (приладів) розподільного обліку теплової енергії та віднесений до загальної/опалюваної площі/об`єму цього приміщення, порівнюється з мінімальною часткою середнього питомого споживання теплової енергії. У разі недотримання цієї вимоги опалюваному приміщенню донараховується обсяг теплової енергії за такими формулою 32 Методики.
Відтак, позивачем було правомірно здійснено нарахування обсягів спожитої теплової енергії відповідачу за спірний період на об`єкт відповідача - нежитлове приміщення за адресою:    м. Запоріжжя, вул. Лахтінська, буд. 6.
Рахунки на оплату наданих послуг містять детальну інформацію здійсненого нарахування.
При цьому, поряд із направленням рахунків про оплату наданих послуг за допомогою комп`ютерної програми «M.E.Doc», якими, серед іншого, позивач підтверджує фактичне надання послуг з  теплопостачання, що заперечує апелянт, надання послуги з теплопостачання на спірну суму заборгованості підтверджується актами зняття показів комерційного вузла обліку тепла, знятими у будинку по вул. Лахтінська, буд. 6 у місті Запоріжжі.
Таким чином, позивачем належними і допустимими доказами доведено надання послуги відповідачу з теплопостачання на суму 66    731,37 грн. у спірний період, а відповідачем зазначеного не спростовано.
Відповідно до пункту 1 частини першої статті  275  та статті  276 Господарського процесуального кодексу України  суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З огляду на вищенаведене, суд першої інстанції при вирішенні даної справи правильно застосував норми матеріального та процесуального права, що регулюють спірні правовідносини сторін, прийняв законне та обґрунтоване рішення, тому у відповідності до  ст. 276 ГПК України  в задоволенні скарги слід відмовити, а оскаржуване судове рішення слід залишити без змін.
Зважаючи на відмову у задоволенні апеляційної скарги, судові витрати, понесені у зв`язку із апеляційним оскарженням, згідно  статті 129 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на заявника у скарзі і відшкодуванню не підлягають.
На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст.  269,  275,  276,  282-284 ГПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю “Аріал” на рішення Господарського суду Запорізької області від 01.12.2022 у справі     № 908/1540/22 залишити без задоволення.
Рішення Господарського суду Запорізької області від 01.12.2022 у справі                        № 908/1540/22  залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, зазначених у пункті 2 частини 3 статті 287 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя                                                                                                                                                О.В. Чус

Суддя                                                                                                                                                                                             І.М. Кощеєв

Суддя                                                                                    Е.В. Орєшкіна