Номер провадження: 22-ц/813/4298/23 
Справа № 509/6014/20
Головуючий у першій інстанції Кочко В. К.
Доповідач Назарова М. В.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.04.2023 року                                                                 м. Одеса 

Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого                                       Назарової М.В.,
суддів:                                                 Кострицького В.В., Cтахової Н.В.,
за участю секретаря                           Пінькової К.Ю.,
учасники справи: позивач - ОСОБА_1 , відповідачі – ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань в порядку спрощеного провадження
апеляційну скаргу ОСОБА_3 
на ухвалу Овідіопольського районного суду Одеської області від 21 листопада 2022 року, постановлену Овідіопольським районним судом Одеської області у складі: судді Кочко В.К. в приміщенні того ж суду, у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про виділення в натурі частки майна, що знаходиться у спільній частковій власності,       
                                     
                                 в с т а н о в и в:

Предметом апеляційного перегляду є ухвала Овідіопольського районного суду Одеської області від 21 листопада 2022 року, якою провадження у цивільній справі за позовом   ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про виділення в натурі частки майна, що знаходиться у спільній частковій власності на п. 4 ч. 1 ст. 255 ЦПК України у зв`язку із відмовою позивача від позову закрито, в частині відмови у задоволенні заяви адвоката Котика Ф.І. як представника відповідача ОСОБА_3 про стягнення з позивачки ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 судових витрат у виді витрат на професійну правничу допомогу у сумі 14000 грн відмовлено повністю.
В апеляційній скарзі ОСОБА_3 вважає, що оскаржувана ухвала в частині відмови у стягненні судових витрат з позивачки на користь відповідача постановлена з порушенням процесуального права, просить скасувати ухвалу Овідіопольського районного суду Одеської області від 21 листопада 2022 року в частині вирішення питання про розподіл судових витрат та в цій частині прийняти нове рішення про стягнення ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 судових витрат у справі 14000 грн та 496,20 грн судового збору за подання апеляційної скарги на ухвалу суду.
Доводами апеляційної скарги є те, що вимога про стягнення витрат містилась у відзиві на позов з зазначенням розміру витрат 14000 грн на правову допомогу адвоката. До відзиву були долучені копії: договору про надання правничої допомоги, свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю, розрахункової квитанції про сплату 14000 грн. Вимога заявлена письмово до суду 30 червня 2021 року та усно в судовому засіданні 21 листопада 2022 року. Відмовляючи у задоволенні заяви, суд послався на ч. 5 ст. 142 ЦПК України, передбачені якої підстави заявником не доведено, натомість суд за вказаних обставин мав застосувати до правовідносин сторін ч. 3 ст. 142 ЦПК України, яка є безальтернативною та не пов`язує можливість стягнення витрат з позивача з неправильністю його дій. 
Щодо начебто недоведеності відповідачем необґрунтованості дій позивачки, то таке суперечить встановленим по справі обставинам, оскільки позивачка звернулась до суду з вищевказаним позовом, відкрито провадження 27.11.2020 та призначено на 02.02.2021. Неодноразово розгляд справи було відкладено за заявою позивачки. Ухвалою суду від 30.06.2021 у зв`язку з повторною неявкою позивачки в судове засідання, позов залишено без розгляду та стягнуто з неї судові витрати у справі у розмірі 14000 грн. Постановою Одеського апеляційного суду від 14.12.2021 ухвала суду скасована та направлена справа до суду для продовження розгляду. Після повернення справи, справа призначалась на 20.02.2022, 18.04.2022, 06.06.2022, 09.08.2022, 30.08.2022, та відкладалась з різних підстав, в тому числі за ініціативи позивачки. І лише 22.11.2022 представник позивачки звернувся з заявою по відмову від позову (не мотивуючи її).
Отже, оскільки позов подано щодо поділу самочинного будівництва з прихованням його самочинності, а позивачка безпідставно затягувала розгляд справи, то її дії є не тільки неправильними, але містять ознаки зловживання процесуальними правами (справа призначалась в підготовчому засіданні -6 раз, при розгляді справи по суті – 7 разів, перебувала в провадженні більше року). Кожне призначення справи до розгляду супроводжувалось необхідністю підготовки до справи та поїздки до суду представника відповідача).
Розмір судових витрат визначений у фіксованому розмірі згідно договору про надання професійної правничої допомоги адвокатом від 10.12.2021, а його сплата підтверджена розрахунковою квитанцією, які надані суду, розмір витрат є співмірним із складністю справи, витраченим часом, обсягом наданих послуг, значеннями справи для сторін.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
В судовому засіданні представник заявника адвокат Котик Ф.І. підтримав доводи апеляційної скарги.
Інші учасники справи, належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, до судового засідання не з`явилися, що відповідно до вимог частини другої статті 372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи.
Заслухавши суддю-доповідача, осіб, що брали участь у розгляді справи, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в частині вирішення питання про розподіл судових витрат, обговоривши доводи апеляційної скарги, суд вважає, що скарга підлягає задоволенню.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
З матеріалів справи вбачається, що у листопаді 2020 року позивачка ОСОБА_1 звернулась з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про виділення в натурі частки майна, що знаходиться у спільній частковій власності, який мотивувала тим, що позивачці на праві власності належить 53/100 частин житлового будинку з господарськими будівлями, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Інші 47/100 частин домоволодіння належить відповідачам. Позивачка зазначила, що між сторонами давно встановлено фактичний порядок користування житловим будинком та господарськими спорудами, але відповідачі ухиляються від укладання договору про виділення в натурі зазначених часток житлового будинку.
Посилаючись на вказані обставини, позивачка просила на підставі ст. 319, 358, 364, 367 ЦК України виділити їй в натурі 53/100 частини житлового будинку з господарчими будівлями та спорудами, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 .
Ухвалою Овідіопольського районного суду Одеської області від 27 листопада 2020 року відкрито провадження у справі.
У першій заяві по суті справи – відзиві на позовну заяву – відповідач ОСОБА_3 судові витрати на його боці у вигляді витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 14000 грн, які просив відшкодувати, до відзиву додава про надання професійної правничої допомоги від 10.12.2020, укладений між адвокатом Котиком Ф.І. та ОСОБА_3 , розрахункову квитнацію від 10.12.2020.
Ухвалою Овідіопольського районного суду Одеської області від 25 травня 2021 року закрито підготовче провадження по цивільній справі та справу призначено до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні на 16 червня 2021 року о 09.45 год.
У судовому засіданні 21 листопада 2022 року представником позивачки ОСОБА_5 заявлено клопотання про відмову від позову та закриття провадження у справі.
Представник відповідача ОСОБА_6 у судовому засіданні не заперечував проти закриття провадження, просив стягнути на користь відповідача витрати на професійну правничу допомогу.
21 листопада 2022 року постановлено оскаржувану ухвалу, якою провадження у цивільній справі за позовом  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про виділення в натурі частки майна, що знаходиться у спільній частковій власності закрито. У задоволенні заяви адвоката Котика Ф.І. про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 судових витрат у виді витрат на професійну правничу допомогу у сумі 14000 грн відмовлено повністю.
Відмовляючи у задоволені заяви про стягнення судових витрат, суд послався на ч. 5 ст. 142 ЦПК та зазначив, що представником відповідача не доведено, які саме необґрунтовані дії позивача були нею здійснені в ході розгляду справи та в чому вони виражені, зокрема: чи діяла позивач недобросовісно та пред`явила заздалегідь необґрунтований позов; чи систематично протидіяла правильному та швидкому вирішенню спору; чи недобросовісний позивач мала на меті протиправну мету - порушення прав та інтересів відповідача; чи були дії позивача умисні та який ступінь її вини й чим це підтверджується.
Проте, такі висновки суду суперечать вимогам процесуального закону та встановленим обставинам справи, оскільки суд прийняв відмову позивача від позову і саме з цієї підстави закрив провадження у справі, то ч. 5 ст. 142 ЦПК не підлягала застосуванню, суд мав би застосувати ч. 3 ст. 142 ЦПК.
Згідно із частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Доступ до суду є правом особи, гарантованим, зокрема, частиною першою статті 55 Конституції України, пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, частиною першою статті 4 ЦПК України.
Частиною першою статті 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Згідно із частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Суд також може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.
Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).
Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина перша статті 13 ЦПК України).
Відповідно до частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
За статтею 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу.
Частинами першою-п`ятою статті 137 ЦПК України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Відповідно до частини восьмої статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
Згідно з пунктом 4 частини першої статті 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо позивач відмовився від позову і відмова прийнята судом.
У статті 142 ЦПК України передбачено порядок розподілу витрат у разі визнання позову, закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду (постанова Великої Палати Верховного Суду від 08 червня 2021 року в справі № 550/936/18).
Загальне правило щодо розподілу витрат у разі визнання позову, закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду передбачено частиною третьою статті 142 ЦПК України, згідно з якою у разі відмови позивача від позову понесені ним витрати відповідачем не відшкодовуються, а витрати відповідача за його заявою стягуються з позивача.
Такий висновок міститься у постановах Верховного Суду: від 21 квітня 2021 року в справі № 199/9188/16-ц, від 07 липня 2021 року в справі № 554/4353/17).
З наданих відповідачем ОСОБА_3 доказів вбачається як укладення договору на надання професійної правничої допомоги від 10.12.2020 між адвокатом Котиком Ф.І. та Бурдюжою В.С., предметом якого є надання такої допомоги по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 про виділення в натурі частки майна, що знаходиться у спільній частковій власності (п. 1.1.), встановлений розмір та порядок оплати правової допомоги – гонорар у фіксованому розмірі 14000 гр, який підлягає сплаті готівкою в день підписання договору (п. 3), так і квитанцію про оплату такого гонорара від 10.12.2020 (а.с. 35, 37).
Позивачка не заперечувала проти такого розміру гонорару.
Колегія суддів вважає помилковими висновки суду про те, що у відповідності до частини п`ятої статті 142 ЦПК України відповідачу слід було довести,які саме необґрунтовані дії ОСОБА_1 були здійснені в ході розгляду справи та в чому вони полягали. Таке є безпідставним, оскільки вказані у частині третій та у частині п`ятій статті 142 ЦПК України підстави відшкодування витрат на користь відповідача є різними за своєю правовою природою.
Тобто частина п`ята статті 142 ЦПК України вказує на можливість відшкодування понесених відповідачем витрат внаслідок необґрунтованих дій позивача незалежно від підстав закриття провадження (частина перша статті 255 ЦПК України).
Частиною третьою статті 142 ЦПК України визначено безумовне право відповідача на відшкодування витрат лише у одному випадку, а саме при відмові позивача від позову. Дане право відповідача є обов`язковим, виникає виключно у єдиному випадку закриття провадження, а саме при відмові позивача від позову, і ніяким чином не пов`язується із наявністю чи відсутністю необґрунтованих дій позивача, як помилково вважає представник позивача.
Тому колегія суддів вважає, що суд першої інстанції в оскаржуваній частині постановив ухвалу, яка не ґрунтується на вимогах закону та матеріалах справи та дійшов помилкового висновку про відмову у стягнення із позивача на користь відповідача витрат на правничу допомогу у розмірі 14000 грн.
Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є, зокрема, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи та неправильне застосування норм матеріального права.
За таких обставин, враховуючи вищевикладене колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а ухвала суду скасуванню в частині відмови у задоволенні заяви адвоката Котика Ф.І. про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 судових витрат у виді витрат на професійну правничу допомогу у сумі 14000 грн, з ухваленням в цій частині нового судового рішення про задоволення заяви.
Що стосується вимог апеляційної скарги про стягнення з позивачки на користь заявника судового збору за подання апеляційної скарги у розмірі 496,20 грн, то таке не ґрунтується на вимогах закону, оскільки згідно п. 22 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 10 від 17.10.2014 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» у разі оскарження рішення суду лише в частині відшкодування чи розподілу судових витрат, що не пов`язано з позовними вимогами і не стосується суті спору, сторона не повинна оплачувати за таку скаргу судовий збір.

Керуючись ст. 367, 374, 376 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.
Ухвалу Овідіопольського районного суду Одеської області від 21 листопада 2022 року в частині відмови у задоволенні заяви адвоката Котика Ф.І. про стягнення з ОСОБА_1  на користь  ОСОБА_3  судових витрат у виді витрат на професійну правничу допомогу у сумі 14000 грн скасувати та ухвалити нове судове рішення в цій частині.
Заяву адвоката Котика Федіра Івановича про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 судових витрат у виді витрат на професійну правничу допомогу у сумі 14000 грн задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 ) на користь ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 ) витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 14000 грн.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.
Дата складення повного тексту постанови - 21 квітня 2023 року.

Головуючий                                                                               М.В. Назарова

Судді:                                                                                        В.В. Кострицький

Н.В. Стахова