УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
22 травня 2023  року
м. Київ
справа № 185/5966/22
провадження № 51-2577 ск 23
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого             ОСОБА_1 ,
суддів                        ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 в інтересах засудженого ОСОБА_5 на вирок Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 22 грудня 2022 року та ухвалу Дніпровського апеляційного суду від                      15 березня 2023 року,
встановив:
Вироком Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від                           22 грудня 2022 року ОСОБА_5 засуджено за ч. 4 ст. 402 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років 3 місяці.
Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 15 березня 2023 року вирок суду першої інстанції залишено без зміни.
Захисник звернувся із касаційною скаргою, в якій порушує питання про перегляд рішень судів першої та  апеляційної інстанцій щодо засудженого.
Ухвалою Верховного Суду від 02 травня 2023 року касаційну скаргу захисника залишено без руху у зв`язку з її невідповідністю ст. 427 КПК України, оскільки наведене обґрунтування вимог захисником було викладено без урахування вимог ст. 433 КПК України, яка визначає межі перегляду судом касаційної інстанції, та положень ч. 1                      ст. 438 КПК України. Водночас захисник в обгрунтування невинуватості засудженого у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4       ст. 402 КК України, вказував на однобічність та неповноту судового розгляду, невідповідність висновків суду, викладених у судових рішеннях, фактичним обставинам кримінального провадження, доказам у кримінальному провадженні просить дати іншу оцінку, ніж її дали суди першої та апеляційної інстанцій, що у розумінні  ст. 433 КПК України не може бути предметом касаційного розгляду. При цьому він не зазначав, яких саме порушень допустилися суди першої та апеляційної інстанцій та не конкретизував, у чому саме ці порушення полягали. Крім того, захисник оскаржував, зокрема, ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 15 березня               2023 року, при цьому у вступній частині касаційної скарги зазначав, що скарга подана на вирок Дніпровського апеляційного суду від 15 березня 2023 року та у її прохальній частині просив його скасувати, чим допускав протиріччя.
Водночас захисник в порушення вимог ч. 5 ст. 427 КПК України надавав лише копію резолютивної частини ухвали Дніпровського апеляційного суду від 15 березня                      2023 року.
Також захиснику було роз`яснено, що у разі неусунення в установлений строк недоліків касаційної скарги, залишеної без руху, така скарга повертається особі, яка її подала.
На виконання вимог ухвали від 02 травня 2023 року, захисник звернувся з новою касаційною скаргою, в якій просить перевірити рішення суду першої та апеляційної інстанцій щодо засудженого ОСОБА_5 .
Проте, як убачається зі змісту нової касаційної скарги, вимог ст. 427 КПК України захисником  не дотримано, вказані в ухвалі недоліки в повному обсязі не усунуто. 
У касаційній скарзі захисник так і не зазначає на конкретні порушення закону, з  урахуванням положень ст. 438 КПК України, які були допущені судами першої та апеляційної інстанцій при винесенні судових рішень та які б були підставами для їх скасування, та не конкретизує, у чому саме ці порушення полягали, як вони вплинули на законність й обґрунтованість постановлених судами судових рішень, і чому ці порушення слід відносити до підстав для скасування касаційним судом вироку районного суду та ухвали апеляційного суду згідно з ч. 1  ст. 438 КПК України та з огляду на положення статей 370, 404, 412-414, 419 цього Кодексу.
Натомість, захисник повторно не погоджується із оцінкою доказів, наявних у матеріалах кримінального  провадження та надає їм власну оцінку, ніж її дали суди першої та апеляційної інстанцій, що у розумінні ст. 433 КПК України не може бути предметом касаційного розгляду.
Зокрема, у касаційній скарзі не міститься обґрунтування необхідності скасування судових рішень з підстав, передбачених ч. 1 ст. 438 КПК України, а саме: 1) істотного порушення вимог кримінального процесуального закону; 2) неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність; 3) невідповідності призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого. 
Тобто, захисником так і не наведено обґрунтування, як саме такі порушення, на його думку, вплинули на правильність доведеності винуватості  засудженого у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, а також на прийняття судами першої та апеляційної інстанцій законних та обґрунтованих рішень в цілому.
Таким чином,  конкретні порушення закону, які б були допущені судами та, які б були підставами відповідно до ст. 438 КПК України для скасування вказаних судових рішень, захисник не наводить.
Крім того, захисником в порушення вимог ч. 5 ст. 427 КПК України знову не надано копію оскаржуваної ухвали Дніпровського апеляційного суду від 15 березня                      2023 року.
Таким чином, захисником не усунуто в повному обсязі  в установлений строк недоліки касаційної скарги, залишеної без руху. 
Оскільки в установлений строк захисником не усунуто недоліків касаційної скарги, яку залишено без руху, то його скарга підлягає поверненню.
Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 429 КПК України касаційна скарга повертається, якщо особа не усунула недоліки касаційної скарги, яку залишено без руху, в установлений строк.
Відповідно до вимог ч. 4 ст. 429 КПК України залишення касаційної скарги без руху або її повернення не позбавляє права повторного звернення до суду касаційної інстанції в порядку, передбаченому цим Кодексом, у межах строку на касаційне оскарження, шляхом подання нової касаційної скарги.
Враховуючи викладене та керуючись ч. 3 ст. 429 КПК України, Суд
постановив:
Касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 в інтересах засудженого ОСОБА_5 на вирок Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 22 грудня 2022 року та ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 15 березня 2023 року, з усіма доданими до неї матеріалами, повернути особі, яка її подала.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:
 
ОСОБА_1                                                     ОСОБА_2                                           ОСОБА_3