Постанова
Іменем  України 
07 квітня 2023 року
м. Київ
справа № 758/5202/16-ц
провадження № 61-7921св22
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: 
Тітова М. Ю. (суддя-доповідач), Зайцева А. Ю., Коротенка Є. В.,
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 (правонаступник ОСОБА_2 ),
відповідач - ОСОБА_3 ,
провівши в порядку письмового провадження попередній розгляд справи за  касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Подільського районного суду міста Києва від 10 листопада 2021 року в складі судді Скрипник  О. Г. та постанову Київського апеляційного суду від 04 липня 2022  року в складі колегії суддів: Лапчевської О. Ф., Березовенко Р. В., Мостової  Г. І.,
ВСТАНОВИВ:
Короткий зміст позовних вимог
У квітні 2016 року ОСОБА_2 звернувся з позовом до ОСОБА_3 та просив визнати договір дарування частини квартири АДРЕСА_1 , укладений 01 лютого 2011 року між ним та  ОСОБА_4 , недійсним. 
Позов обґрунтовував тим, що 15 жовтня 2007 року разом з дружиною ОСОБА_4 в рівних долях приватизував квартиру АДРЕСА_1 .
З 2008 року в нього погіршився стан здоров`я і стався інфаркт. У серпні 2009 році встановлено ІІ групу інвалідності.
У 2011 році відповідач запропонувала йому та своїй матері ОСОБА_4 укласти певний договір, відповідно до умов якого він в майбутньому має передати свою частку квартири ОСОБА_4 , а взамін відповідач буде довічно його утримувати. Взимку 2011 року він підписав такий договір, вважаючи, що це є договір довічного утримання.
У зв`язку з погіршенням здоров`я відповідач забрала свою матір та його до себе, та доглядала до смерті матері, ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Після смерті ОСОБА_4 відповідач повідомила, що він їй ніхто, та наказала звільнити квартиру. Крім того повідомила, що квартира АДРЕСА_1 йому не належить, показавши оспорюваний договір дарування частини квартири від 01 лютого 2011 року.
Вказував, що договір дарування підлягає визнанню недійсним, оскільки він є  особою похилого віку, має незадовільний стан здоров`я та інвалідність, спірне житло є єдиним його житлом, яке він покинув обманним шляхом, так як вважав, що укладає договір довічного утримання.
Короткий зміст судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій
Ухвалою Подільського районного суду від 14 грудня 2018 року залучено ОСОБА_1 в якості правонаступника позивача ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Рішенням Подільського районного суду міста Києва від 10 листопада 2021  року, залишеним без змін постановою Київського апеляційного суду від 04 липня 2022 року, у задоволенні позову відмовлено.
Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, виходив з того, що договір дарування укладений у письмовій формі та посвідчений нотаріально. Доказів на підтвердження наявності умислу в  діях відповідача на введення позивача в оману щодо природи укладеного договору позивач не надав, як і не надав доказів того, що на момент укладення правочину стан його здоров`я погіршився до тієї міри, що він потребував сторонньої допомоги. 
Короткий зміст та узагальнені доводи касаційної скарги
У серпні 2022 року ОСОБА_1  надіслала до Верховного Суду касаційну скаргу, у якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та постанову апеляційного суду й ухвалити нове рішення про задоволення позову.
Підставами касаційного оскарження зазначає неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а  саме застосування норм права без урахування висновку, викладеного в  постанові Верховного Суду України від 13 квітня 2016 року в справі № 6-2953цс15.
Касаційна скарга мотивована тим, що суди неповно з'ясували обставини, які  мають значення для вирішення справи, не врахували, що позивач довів належними та допустимими доказами факт хвороби та потреби у сторонньому догляді, а також, що спірна квартира була єдиним його житлом і, укладаючи договір дарування, він мав на меті отримати від дружини та відповідача догляд і необхідну допомогу, тому помилково відмовили в задоволенні позову.
Рух справи в суді касаційної інстанції
Ухвалою Верховного Суду від 07 жовтня 2022 року відкрито касаційне провадження в цій справі та витребувано її матеріали із суду першої інстанції.
28 жовтня 2022 року справа № 758/5202/16-ц надійшла до Верховного Суду.
Позиція Верховного Суду
Касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.
Фактичні обставини, встановлені судами
Установлено, що  ОСОБА_2 та ОСОБА_4 на праві власності належала в рівних долях квартира АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва про право власності від 15 жовтня 2007 року.
26 серпня 2009 року ОСОБА_2 встановлено ІІ групу інвалідності довічно.
01 лютого 2011 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 укладено договір дарування частини квартири, відповідно до якого він подарував ОСОБА_4 (дружині) належну йому 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 .
Договір посвідчений державним нотаріусом Четвертої київської державної нотаріальної контори Бірюк О. А.
Відповідач ОСОБА_3 забрала до своєї квартири за адресою: АДРЕСА_2 , ОСОБА_2 та ОСОБА_4 на постійне проживання, що визнається сторонами.
ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 померла.
27 січня 2016 року ОСОБА_2 звернувся до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Ласкаржевської І. З. з заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_4 
ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_2 склав заповіт, яким все своє майно заповів ОСОБА_1 .
ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_2 помер.
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
Згідно з частиною першою статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.
Відповідно до частини третьої статті 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.
Якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов`язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом (частина перша статті 229 ЦК України).
Відповідно до статей 229-233 ЦК України правочин, вчинений під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною або внаслідок впливу тяжкої обставини, є  оспорюваним. Обставини, щодо яких помилилася сторона правочину (стаття 229 ЦК України), мають існувати саме на момент вчинення правочину. Особа на  підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно була і має істотне значення. Помилка внаслідок власного недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення однією зі сторін не може бути підставою для визнання правочину недійсним.
Статтею 717 ЦК України визначено, що за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов`язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність. Договір, що  встановлює обов`язок обдаровуваного вчинити на користь дарувальника будь-яку дію майнового або немайнового характеру, не є договором дарування.
За змістом статей 203, 717 ЦК України договір дарування вважається укладеним, якщо сторони мають повне уявлення не лише про предмет договору, а й досягли згоди щодо всіх його істотних умов. Договір, що  встановлює обов`язок обдаровуваного вчинити на користь дарувальника будь-яку дію майнового або немайнового характеру, не вважається договором дарування, правовою метою якого є передача власником свого майна у власність іншої особи без отримання взаємної винагороди.
Враховуючи викладене, особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести на підставі належних і допустимих доказів, у тому числі пояснень сторін і письмових доказів, наявність обставин, які вказують на помилку, - неправильне сприйняття нею фактичних обставин правочину, що вплинуло на її волевиявлення, і що ця помилка дійсно була і  має істотне значення. Такими обставинами є: вік позивача, його стан здоров`я та потреба у зв`язку із цим у догляді й сторонній допомозі; наявність у позивача спірного житла як єдиного; відсутність фактичної передачі спірного нерухомого майна за оспорюваним договором дарувальником обдаровуваному та  продовження позивачем проживати в спірній квартирі після укладення договору дарування.
Частиною першою статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Суди встановили, що спірний договір дарування частини квартири укладений у письмовій формі та посвідчений нотаріально. Своїми підписами на договорі сторони підтвердили, що договір відповідає їх дійсним намірам, укладений без застосування обману, сторони однаково розуміють значення, умови договору, його природу і правові наслідки.
Посилання ОСОБА_2 у позовній заяві на введення його в оману саме  відповідачем, яка взамін укладення договору обіцяла довічно доглядати за ним, безпідставні, оскільки договір дарування він уклав з  ОСОБА_4 . 
Після укладення договору дарування ОСОБА_4 зареєструвала право власності на квартиру. ОСОБА_2 як спадкоємець після її смерті мав право на спадкування частини квартири.
На момент укладення договору ОСОБА_2 було 59 років. Належних та допустимих доказів на підтвердження того, що стан його здоров`я в цей час погіршився до тієї міри, що він потребував сторонньої допомоги матеріали суду не надано.
Таким чином, установивши, що позивач не довів обставини, на які посилався як на підставу своїх позовних вимог, суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, дійшов обгрунтованого висновку про відмову в задоволенні позову.
Доводи касаційної скарги не дають підстав для скасування оскаржуваних судових рішень, оскільки зводяться до незгоди заявника з висновками судів та  стосуються переоцінки доказів, що в силу вимог статті 400 ЦПК України знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.
Порушень норм процесуального права, що призвели до неправильного вирішення справи, а також обставин, які є обов`язковими підставами для скасування судового рішення, касаційний суд не встановив.
Висновки за результатом розгляду касаційної скарги
Згідно з частиною третьою статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.
Судові рішення відповідають вимогам закону й підстав для їх скасування немає.
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу залишити без задоволення, а судові рішення без змін.
Щодо судових витрат
Оскільки касаційна скарга залишена без задоволення, немає підстав для нового розподілу судових витрат. 
Керуючись статтями 400, 401, 409, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Подільського районного суду міста Києва від 10 листопада 2021 року та постанову Київського апеляційного суду від 04 липня 2022 року залишити без змін.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття,  є остаточною і оскарженню не підлягає.
Судді:                                                                                                            М. Ю. Тітов
                                                                                                            А. Ю. Зайцев
                                                                                                            Є. В. Коротенко