КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Справа № 757/7412/21-ц
№ апеляційного провадження: 22-ц/824/4433/2023

П О С Т А Н О В А 
І М Е Н Е М     У К Р А Ї Н И
 
20 червня 2023 року                                                                                          м. Київ
 
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
судді - доповідача Слюсар Т.А.,
суддів: Білич І.М., Лапчевської О.Ф.,
за участю секретаря судового засідання Шаламай Ю.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою адвоката Кучеренка Олександра Ігоровича в інтересах ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 на ухвалу Печерського районного суду міста Києва від 12 серпня 2022 року у складі судді Новака Р.В.,
у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про стягнення майнової та моральної шкоди,-
 
В С Т А Н О В И В :
 
У лютому 2021 року ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 звернулися у суд із позовом до ОСОБА_5 про стягнення майнової та моральної шкоди, на загальну суму  685 138 грн 42 коп.
 
З метою забезпечення позову, у серпні 2021 року адвокатом Кучеренко О.І.  в інтересах ОСОБА_2 подано заяву про накладення арешту на квартиру, АДРЕСА_1 .
 
Заява обґрунтована тим, після подачі позову відповідач почав відчужувати належне йому майно, на яке може бути звернуто стягнення з метою виконання судового рішення у даній справі у разі задоволення позовних вимог. Такі відчуження можуть утруднити або зробити неможливим виконання рішення, якщо у відповідача не буде майна, на яке може бути звернуто стягнення.
 
Зазначено, що відповідно до довідки з Державного реєстру речових прав, відповідачу належить квартира АДРЕСА_1 , яка вільна від обтяжень та на яку може бути звергнуто стягнення у разі задоволення позову.
 
Ухвалою Печерського районного суду міста Києва від 12 серпня 2022 року у задоволенні заяви адвоката Кучеренка О.І. у справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про стягнення майнової та моральної шкоди- відмовлено. 
 
В апеляційній скарзі адвокат Кучеренко О.І. в інтересах ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4   просить скасувати оскаржувану ухвалу та ухвалити нове рішення про задоволення заяви про забезпечення позову.
 
В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що оскаржувана ухвала не містить жодних мотивів, з яких суд першої інстанції дійшов висновків для відмови в задоволенні заяви про забезпечення позову, лише зазначивши, що позивач начебто не обґрунтував необхідності вжиття такого заходу.
 
Вказано, що такий захід як забезпечення позову у вигляді накладення арешту на квартиру АДРЕСА_1 є співмірним з позовними вимогами та забезпечить належне виконання судового рішення у справі у разі ухвалення його на користь позивачів, зокрема, забезпечить можливість позивачам задовольнити свої вимоги за рахунок реалізації арештованого майна під час здійснення виконавчого провадження.
 
Відзиву на апеляційну скаргу не надійшло.
 
Колегія суддів, вислухавши адвоката Кучеренка О.І. в інтересах позивачів та ОСОБА_1 , які підтримали апеляційну скаргу й просили її задовольнити, адвоката Ткаченко Ю.О. в інтересах ОСОБА_5 , яка просила апеляційну скаргу відхилити, вивчивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, приходить до наступного.
 
Відмовляючи в задоволенні заяви, суд першої інстанції виходив з того, що позивач не обґрунтував необхідність вжиття заходів забезпечення позову.
 
Між тим, з таким висновком районного суду погодитися неможливо з огляду на наступне.
 
Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
 
Згідно  ч. 1 ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом.
 
Право на справедливий судовий розгляд, що гарантується статтею 6 Конвенції, має здійснюватися відповідно до норм закону, що передбачають наявність у сторін судового розгляду ефективного судового захисту з метою захисту їх цивільних прав (рішення ЄСПЛ «Beles and others v. The Czech Republic», 12/11/2002, § 49).
 
Відповідно до ч. 2 ст. 149 ЦПК України забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.
 
Згідно  п. 2 ч. 1ст. 150 ЦПК України позов забезпечується шляхом заборони вчиняти певні дії.
 
Види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами ( ч. 3 ст. 150 ЦПК України).
 
Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року №9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.
 
Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише у разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до даних дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб, чи учасників процесу (постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 28 березня 2019 року у справі № 824/239/2018).
 
Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.
 
Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).
 
Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.
 
Вказаний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 17 квітня 2019 року у справі № 308/3824/16-ц.
 
Також у постанові Верховного Суду від 24 грудня 2019 року у справі № 569/2011/18 зазначено, що при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову, забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу, наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову, ймовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів, запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.
 
Із матеріалів справи вбачається, що спір, який виник між сторонами, стосується  відшкодування збитків, завданих залиттям квартир позивачів.
 
Так, у своїй заяві представник ОСОБА_2 адвокат Кучеренко О.І. просив накласти арешт на квартиру АДРЕСА_1 , що належить на праві власності відповідачу, яка вільна від обтяжень, та на неї може бути звернуто стягнення у разі задоволення позову. 
 
Як на підставу такого заходу послався на те, що відповідач, який є громадянином іншої держави, почав відчужувати належне йому майно, а тому з урахуванням наявності необтяженої квартири, просив накласти на неї арешт, оскільки належне на праві власності ОСОБА_5 інше майно не виявлено.
 
Між тим, районний суд належним чином не врахував викладених обставин і дійшов передчасного висновку про відмову у задоволенні  поданої по справі заяви.
 
Так, відповідно до  справи, ОСОБА_5 є громадянином Великобританії й під час провадження даної справи в суді, у серпні 2021 року відповідач здійснив відчуження належної йому на праві власності квартири АДРЕСА_2 (а.с.35, 218 т.1).
 
З огляду на викладене та обставини справи, заходи забезпечення позову, які просить вжити позивач, цілком відповідають характеру спірних правовідносин і ніяким чином не порушать прав учасників спору, а навпаки, зможуть забезпечити рівність таких прав. Обраний вид забезпечення позову є співмірним із заявленими позовними вимогами, остільки доказів протилежного до справи не долучено.
 
Ужиття заходів забезпечення позову захистить права позивачів у випадку задоволення їх позовних вимог. 
 
Інтереси та права відповідача таким забезпеченням не будуть порушені або обмежені, оскільки заходи забезпечення позову мають виключно тимчасовий характер і після вирішення спору по суті, вони будуть скасовані і у випадку ухвалення рішення не на користь позивачів, відповідач і надалі зможе реалізувати свої права стосовно забезпеченого  майна.
 
Стороною позивача належними та допустимими доказами доведено, що невжиття заходів забезпечення позову може призвести до утруднення чи унеможливлення виконання майбутнього судового рішення, у випадку ухвалення на його користь, а тому районним судом необґрунтовано відмовлено в забезпеченні позову, шляхом накладення арешту на квартиру відповідача, на яку може бути звергнуто стягнення для відшкодування позивачам у випадку задоволення позову для усунення пошкоджень внаслідок залиття їх квартири.
 
При цьому варто врахувати, що підтвердити за допомогою реально існуючих доказів подію, яка ймовірно настане або може настати в майбутньому, фактично неможливо, а тому наявність чи відсутність підстав для забезпечення позову оцінюються судом в залежності від кожного конкретного випадку, з урахуванням фактичних обставин справи і змісту позовних вимог.
 
Слід також зазначити, що обраний позивачем вид забезпечення позову не призведе до невиправданого обмеження майнових прав відповідача, оскільки арештоване майно фактично зберігається в користуванні  останнього, а обмежується лише можливість розпоряджатися ним.
 
 Враховуючи предмет позову та характер спірних правовідносин, необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав уважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову, що, в силу положень ст. ст. 149-153 ЦПК України, свідчить про обґрунтованість поданої заяви про забезпечення про накладення арешту на квартиру АДРЕСА_1 .
 
Цивільний процесуальний закон не зобов`язує суд при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову. Види забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду, а таке рішення може бути постановлено тільки  відповідно до заявлених по справі позовних вимог.
 
Отже, викладені в апеляційній скарзі доводи є такими, що знайшли своє підтвердження під час перегляду заяви про забезпечення позову в суді апеляційної інстанції.
  
Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
 
Частиною 2 статті 376 ЦПК України визначено, що порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.
 
Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції під час розгляду поданої заяви не повно з`ясовані обставини справи,  належно не оцінено надані докази, допущено порушення норм процесуального права, тому ухвала суду підлягає скасуванню, з ухваленням нового судового рішення про задоволення заяви про забезпечення позову, шляхом накладення арешту на квартиру АДРЕСА_1 .
 
Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 382 ЦПК України, суд,-
 
П О С Т А Н О В И В :
 
Апеляційну скаргу адвоката Кучеренка Олександра Ігоровича в інтересах ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4  задовольнити.
 
Ухвалу Печерського районного суду міста Києва від 12 серпня 2022 року скасувати.
 
Ухвалити по справі нове судове рішення, яким накласти арешт на квартиру АДРЕСА_1 .
 
Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дати складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.   
 
Повне судове рішення складено 21 червня 2023 року.
 
Суддя-доповідач: 

Судді: