ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 квітня 2023 року	Львів	Справа № 500/3812/22 пров. № А/857/1418/23	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючий-суддя                                  Довга О.І.,
суддя                                                       Глушко І.В., 
суддя                                                               Запотічний І.І.

розглянувши у порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу  Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області на рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 27 грудня 2022 року (головуючий суддя Подлісна І.М., м.Тернопіль) у справі №500/3812/22 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії, -
В С Т А Н О В И В:
24.10.2022 позивач звернувся в суд першої інстанції з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області (відповідач 1), Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області (відповідач 2) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії.
Позов обґрунтовує тим, що 06 червня 2022 року позивач звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області з заявою відповідного зразку щодо переходу з пенсії по інвалідності другої групи, згідно Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», на пенсію за віком, відповідно до Закону України "Про державну службу". Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області листом № 3193-3343/0-02/8-1900/22 від 12.09.2022 року повідомило про те, що рішенням від 10.06.2022 року позивачу відмовлено у переведенні на пенсію за віком відповідно до Закону України "Про державну службу" від 10.12.2015 року № 889-VIII із врахуванням наданих довідок, оскільки раніше була призначена пенсія по інвалідності згідно із Законом України "Про державну службу" від 16 грудня 1993 року № 3723-ХІІ, тому відсутнє право на призначення пенсії за віком, відповідно до Закону України "Про державну службу" № 889-VIII від 10.12.2015 року. Позивач вважає рішення пенсійного органу протиправним.
Рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 27 грудня 2022 року адміністративним позов задоволено. Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області від 10 червня 2022 року. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області призначити, здійснити нарахування та виплату пенсії за віком державного службовця ОСОБА_1 , відповідно до статті 37 Закону України "Про державну службу" №3723- ХІІ з 06 червня 2022 року, згідно довідок для призначення пенсії державного службовця за № 11.1-34/900-22 від 03 червня 2022 року та №11.1-34/899-22 від 03 червня 2022 року, виданих Головним управлінням статистики в Тернопільській області.
Не погоджуючись з прийнятим судовим рішенням, відповідач 1 подав апеляційну скаргу, в якій, покликаючись на порушенням норм матеріального права зазначив,   що позивачу 17.10.2012 вже призначалася пенсія по інвалідності відповідно до Закону України «Про державну службу», а тому відсутні законні підстави для переведення на пенсію за віком відповідно до Закону України «Про державну службу». Тобто, позивач реалізував своє право на призначення пенсії державного службовця задовго до набрання чинності Законом № 889-VIII, а тому такий не відноситься до осіб, визначених пунктами 10, 12 розділу XI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України № 889-VIII, яким надано право реалізувати своє право на призначення пенсії відповідно до норм Закону України «Про державну службу» №3723-ХІІ за певних умов після 01.05.2016. Відповідач зазначив, що Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області може перевести ОСОБА_1 на пенсію за віком, відповідно до Закону України «Про державну службу», з моменту подання нею такої заяви, але з врахуванням довідок про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця, які наявні в матеріалах пенсійної справи та які були враховані при призначенні пенсії по інвалідності відповідно до Закону України «Про державну службу» в 2012 році. Просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким в задоволенні позову відмовити.
07.03.2023 позивачем до суду подано відзив на апеляційну скаргу. Доводи відзиву аналогічні доводам адміністративного позову. Крім того, наголошує, що має право на призначення пенсійних виплат відповідно до частини статті 37 Закону № 3723-ХІІ, тобто на одержання пенсії за віком державного службовця, згідно довідок для призначення пенсії державного службовця за № 11.1 -34/900-22 від 03 червня 2022 року та №11.1- 34/899-22 від 03 червня 2022 року, виданих Головним управлінням статистики в Тернопільській області. Просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги.
10.03.2023 відповідачем 2 до суду подано відзив на апеляційну скаргу. У відзиві повністю підтримує позицію апелянта. Зазначає, що Головним управлінням Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області обгрунтовано прийнято рішення про відмову ОСОБА_1 у переведенні на пенсію відповідно Закону України “Про державну службу”. Просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким в задоволенні позову відмовити.
У відповідності до частини першої  статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України  (КАС), суд апеляційної інстанції вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження, так як апеляційну скаргу подано на рішення суду першої інстанції, що ухвалене в порядку письмового провадження (без повідомлення сторін) за наявними у справі матеріалами.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення  з огляду на наступні підстави.
Судом встановлені наступні обставини.
Позивач з 18 жовтня 2012 року отримувала пенсію, як інвалід другої групи у розмірі 80% від суми заробітної плати за займаною посадою державного службовця на час виходу на пенсію (головний економіст управління статистики сільського господарства та навколишнього середовища) відповідно до статті 37-1 Закону України "Про державну службу" № 3723-ХІІ від 16.12.1993 (в редакції, що діяла на момент призначення пенсії).
Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області автоматично здійснило перехід на пенсію інваліда другої групи згідно Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» в зв`язку з збільшенням розміру пенсії.
Перебуваючи на посаді державного службовця, позивач звільнена з державної служби, як інвалід другої групи, стаж державної служби - 31 рік, розмір її пенсії складає - 2916 гривні 68 копійок.
На дату набрання чинності Законом України "Про державну службу" № 889-VIII від 10.12.2015 року (01 травня 2016 року) не займала посаду, віднесену до відповідних категорій посад державної служби.
Враховуючи те, що 04 червня 2022 року позивачу виповнилось 60 років, вона звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області з заявою відповідного зразку, щодо переходу з пенсії по інвалідності другої групи згідно Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» на пенсію за віком, відповідно до Закону України "Про державну службу". До заяви додала довідки про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця про заробітну плату від № 11.1-34/900-22 від 03 червня 2022 року та №11.1-34/899-22 від 03 червня 2022 року, видані Головним управлінням статистики в Тернопільській області про заробітну плату, що подаються для перерахунку пенсії непрацюючим державним службовцям.
Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області листом № 3193-3343/0-02/8-1900/22 від 12.09.2022 року повідомило про те, що рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області від 10.06.2022 року відмовлено позивачу у переведенні на пенсію за віком відповідно до Закону України "Про державну службу" від 10.12.2015 року № 889-VIII із врахуванням наданих довідок, оскільки раніше позивачці була призначена пенсія по інвалідності згідно із Законом України "Про державну службу" від 16 грудня 1993 року № 3723-ХІІ, тому відсутнє право на призначення пенсії за віком, відповідно до Закону України "Про державну службу" № 889-VIII від 10.12.2015 року.
Не погодившись із даним рішенням пенсійного органу, позивач звернувся до суду першої інстанції з позовом.
Приймаючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції дійшов висновку, що відповідачі, як суб`єкти владних повноважень, не довели ті обставини, на яких ґрунтуються їхні заперечення.
Суд апеляційної інстанції погоджується з таким висновком з огляду на наступне.
Згідно із положеннями ч. 2  ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені  Конституцією  та законами України. Правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.
Статтею 46 Конституції України передбачено, що кожен громадянин України має право на соціальний захист, що, крім іншого, включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності.
Принципи, правові та організаційні засади забезпечення державної служби, зокрема порядок реалізації права на пенсійне забезпечення державних службовців, визначаються Законом України "Про державну службу" від 10.12.2015 № 889-VIII (Закон M889-VIII).
Відповідно до п. 2 розд. XI "Прикінцеві та перехідні положення" Закону № 889- VIII, з 01 травня 2016 року втратив чинність Закон України "Про державну службу" від 28.12.1993 № 3723-ХІІ (Закон № 3723-ХІІ), крім статті 37, що застосовується до осіб, зазначених у п. 10 і 12 цього розділу.
Зокрема, п. 10,12 розд. XI "Прикінцеві та перехідні положення" Закону № 889-VIII передбачено, що державні службовці, які на день набрання чинності цим Законом займають посади державної служби та мають не менш як 10 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених ст. 25 Закону № 3723-ХІІ та актами Кабінету Міністрів України, мають право на призначення пенсії відповідно до ст. 37 Закону № 3723-ХІІ у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців. Для осіб, які на день набрання чинності цим Законом мають не менш як 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, визначених ст. 25 Закону № 3723-ХІІ та актами Кабінету Міністрів України, зберігається право на призначення пенсії відповідно до ст. 37 Закону № 3723-ХІІ у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.
Тобто, за наявності в особи станом на 01 травня 2016 року певного стажу державної служби (10 років для осіб, що на зазначену дату займали посади державної служби, або 20 років незалежно від того, чи працювала особа станом на 01 травня 2016 року на державній службі), така особа зберігає право на призначення пенсії відповідно до ст. 37 Закону № 3723-ХІІ, але за такої умови: у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.
Відповідно до ч. 1 ст. 37 Закону № 3723-ХІІ на одержання пенсії державних службовців мають право чоловіки, які досягли віку 62 роки, та жінки, які досягли пенсійного віку, встановленого ст. 26 Закону № 1058-IV, за наявності страхового стажу, необхідного для призначення пенсії за віком у мінімальному розмірі, передбаченого абз. 1 ч. 1 ст. 28 згаданого Закону, у тому числі стажу державної служби не менш як 10 років, та які на час досягнення зазначеного віку працювали на посадах державних службовців, а також особи, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку. Пенсія державним службовцям призначається в розмірі 60 відсотків суми їх заробітної плати, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 01 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, а особам, які на час звернення за призначенням пенсії не є державними службовцями, - у розмірі 60 відсотків заробітної плати працюючого державного службовця відповідної посади та рангу за останнім місцем роботи на державній службі, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.
Водночас, приписами ч. 9 ст. 37 Закону № 3723-XII визначено, що пенсія по інвалідності у розмірах, передбачених ч. 1 цієї статті, призначається за наявності страхового стажу, встановленого для призначення пенсії по інвалідності відповідно до Закону № 1058-ІV особам, визнаним інвалідами І або II групи у період перебування на державній службі, які мають стаж державної служби не менше 10 років, а також особам з числа інвалідів І або II групи незалежно від часу встановлення їм інвалідності, які мають не менше 10 років стажу державної служби на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, якщо безпосередньо перед зверненням за призначенням такої пенсії вони працювали на зазначених посадах. Пенсія по інвалідності відповідно цього Закону, призначається незалежно від причини інвалідності за умови припинення державної служби.
Відповідно до ч. 9 ст. 37 Закону № 3723-ХІІ пенсія по інвалідності призначається особам, визнаним інвалідами І або II групи у період перебування на державній службі, які мають стаж державної служби не менше 10 років, а також особам з числа інвалідів І або II групи незалежно від часу встановлення їм інвалідності, які мають не менше 10 років стажу державної служби на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, якщо безпосередньо перед зверненням за призначенням такої пенсії вони працювали на зазначених посадах.
Таким чином, оскільки позивач є особою з інвалідністю II групи, має стаж на посаді державної служби понад 31 рік, вік 60 років, колегія суддів вважає, що вона має право на призначення пенсії за віком згідно зі ст. 37 Закону № 3723-ХІІ, а тому відповідно наявні правові підстави для переведення її з пенсії по інвалідності, призначеної відповідно до Закону № 1058-IV, на пенсію за віком державного службовця відповідно до Закону № 3723-ХІІ.
Аналогічна позиція викладена у постановах Верховного Суду від 19 березня 2019 року по справі №507/926/17, від 03 квітня 2019 року по справі №398/3484/16-а та від 14 листопада 2019 року по справі №348/2369/16-а.
Крім того, апеляційний суд звертає увагу, що відповідно до ч.3  ст.45 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" №1058-IV, переведення з одного виду пенсії на інший здійснюється з дня подання заяви на підставі документів про страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час переведення з одного виду пенсії на інший в пенсійній справі, а також додаткових документів, одержаних органами Пенсійного фонду. Оскільки позивач із заявою про переведення на пенсію за віком, відповідно до Закону України "Про державну службу", звернулася до пенсійного органу 06 червня 2022 року, нарахування та виплата такої пенсії повинна проводитись саме з дня звернення із відповідною заявою, тобто з 06 червня 2022 року.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції, зробивши системний аналіз положень чинного законодавства України та доказів, зібраних у справі, дійшов вірного висновку про задоволення позову, а тому апеляційну скаргу слід відхилити.
Одночасно суд апеляційної інстанції зважає на положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32 - 41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.
Згідно з  ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених  статтею 78 цього Кодексу. 
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Зазначене положення поширюється на доказування правомірності оскаржуваного рішення (дії чи бездіяльності). Окрім доказування правових підстав для рішення (тобто правомірності), суб`єкт владних повноважень повинен доказувати фактичну підставу, тобто наявність фактів, з якими закон пов`язує можливість прийняття рішення, вчинення дії чи утримання від неї.
В розумінні ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним, обґрунтованим та відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Відповідно до ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст. ст. 308,  311,  315,  316,  321,  322,  325,  328 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області залишити без задоволення, а рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 27 грудня 2022 року у справі № 500/3812/22 – без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України. 

Головуючий суддя	 	О. І. Довга 	
судді	 	І. В. Глушко 	
 	 	І. І. Запотічний