УХВАЛА

04 квітня 2023 року 
м. Київ

справа №990/42/23
адміністративне провадження № П/990/42/23  

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
судді-доповідача Рибачука А.І.,
суддів: Берназюка Я.О., Бучик А.Ю., Коваленко Н.В., Мороз Л.Л.,
перевіривши позовну заяву ОСОБА_1 до Президента України про визнання протиправним та скасування указу в частині,- 
УСТАНОВИВ:
17.03.2023 ОСОБА_1 звернувся до Верховного Суду як суду першої інстанції з позовом до Президента України, в якому просив визнати протиправним, нечинним та скасувати Указ Президента України від 21.05.2021 №203/2021 «Про рішення Ради національної безпеки та оборони України від 14.05.2021 «Про застосування та скасування персональних спеціальних економічних та інших обмежувальних заходів (санкцій)» в частині введення в дію персональних спеціальних економічних та інших обмежувальних заходів (санкцій), яка стосується позивача.
Протоколом розподілу справи від 17.03.2023 визначено склад колегії суддів для розгляду цієї справи: Рибачук А.І. - головуючий суддя, судді: Берназюк Я.О., Коваленко Н.В., Мороз  Л.Л., Шарапа В.М.
Ухвалою судді Верховного Суду (судді-доповідача у цій справі) від 21.03.2023 визнано неповажними причини пропуску строку, наведені позивачем у позовній заяві, вказану позовну заяву залишено без руху та надано позивачу десятиденний строк з дня вручення копії цієї ухвали для усунення недоліку шляхом надання до суду заяви про поновлення строку звернення до адміністративного суду із зазначенням інших підстав для поновлення такого строку з наданням відповідних доказів.
У зв`язку з тимчасовою непрацездатністю судді Верховного Суду Шарапи В.М. з 03.04.2023, протоколом повторного автоматизованого розподілу справи від 03.04.2023 визначено склад колегії суддів для розгляду цієї справи: Рибачук А.І. - головуючий суддя, судді: Берназюк Я.О., Бучик А.Ю., Коваленко Н.В., Мороз Л.Л.
В межах встановленого строку на усунення недоліку позовної заяви позивач надіслав до Верховного Суду заяву про поновлення строку на звернення до адміністративного суду.
В поданій заяві позивач повторно зазначив, що зволікання з поданням цієї позовної заяви, після повернення без розгляду первинно поданого позову, пов`язане з незадовільним станом здоров`я уповноваженої представниці та перебуванням її у відпустці, однак зазначеним доводам вже було надано оцінку в ухвалі Верховного Суду від 21.03.2023 про залишення позову без руху.
Крім того, в обґрунтування поважності причин пропуску строку звернення до суду позивач зазначає, що для забезпечення своєї безпеки та безпеки членів своєї родини був змушений разом з родиною виїхати з міста Миколаєва, тому був відсутній за адресою свого місця реєстрації, у зв`язку з чим не отримав постанову Великої Палати Верховного Суду від 12.01.2023, що стало причиною зволікання з повторним зверненням до суду з позовною заявою. Крім того, позивач зазначає, що він не є спеціалістом в галузі права та інформаційних технологій, а відповідно не має юридичних знань та не вміє користуватися комп`ютерною технікою, також посилається на наявність проблем з електропостачанням у січні та лютому 2023 року, що на його думку, свідчить про поважність причин пропуску строку та відповідно про наявність підстав для поновлення процесуального строку на подання адміністративного позову.
З огляду на такі доводи колегія суддів зазначає наступне.
Частина перша статті 118 КАС України визначає, що процесуальні строки - це встановлені законом або судом строки, у межах яких вчиняються процесуальні дії. Процесуальні строки встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені - встановлюються судом.
Процесуальні строки визначаються днями, місяцями і роками, а також можуть визначатися вказівкою на подію, яка повинна неминуче настати.
Відповідно до частин першої та другої статті 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Згідно із частиною третьою статті 122 КАС України для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Строк звернення до адміністративного суду - це проміжок часу після виникнення спору у публічно-правових відносинах, протягом якого особа має право звернутися до адміністративного суду із заявою за вирішенням цього спору і захистом своїх прав, свобод чи інтересів. При цьому перебіг такого строку починається з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Отже, для визначення початку перебігу строку для звернення до суду необхідно встановити час коли позивач дізнався або повинен був дізнатись про порушення своїх прав, свобод та інтересів. Позивачу недостатньо лише послатись на необізнаність про порушення його прав, свобод та інтересів; при зверненні до суду він повинен довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого права й саме із цієї причини не звернувся за його захистом до суду протягом шести місяців від дати порушення його прав, свобод чи інтересів чи в інший визначений законом строк звернення до суду. В той же час, триваюча пасивна поведінка такої особи не свідчить про дотримання строку звернення до суду з урахуванням наявної у неї можливості знати про стан своїх прав, свобод та інтересів.
Верховний Суд наголошує на тому, що встановлення строків звернення до суду з відповідними позовними заявами законом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними, передбачених КАС України, певних процесуальних дій. Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків.
Отже, право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків для звернення до суду, якими чинне законодавство обмежує звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів. Це, насамперед, обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними. Після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.
Рішенням Конституційного Суду України від 13.12.2011 у справі №17-рп/2011 визначено, що держава може встановленням відповідних процесуальних строків обмежувати строк звернення до суду, що не впливає на зміст та обсяг конституційного права на судовий захист і доступ до правосуддя.
Поважними причинами визнаються лише ті обставини, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з позовом, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду. Такі обставини мають бути підтверджені відповідними та належними доказами.
Стосовно доводів позивача щодо неотримання ним постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.01.2023, відсутності у нього спеціальних знань у галузі права та інформаційних технологій, колегія судів зазначає, що як видно з поданої позовної заяви, доданих до неї копій документів та з бази "Діловодство спеціалізованого суду", позивач брав участь у справі №9901/278/21 через представницю Гриненко Т.В., якій копія постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.01.2023 у справі №9901/278/21 була вручена 24.01.2023, як видно з офіційного сайту АТ «Укрпошта» (поштове відправлення №0104343039034), при цьому повторно позовну заяву подано лише 17.03.2023, що свідчить про необгрунтованість цих доводів позивача.
Згідно з частиною першою статті 45 КАС України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами. Зловживання процесуальними правами не допускається.
Обґрунтовуючи висновки про обов`язок сторони належним чином використовувати процесуальні права, у рішенні від 07.07.1989 року у справі «Union Alimentaria Sanders S.A. v. Spain» Європейський суд з прав людини зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, пов`язаних зі зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання. 
Також колегія суддів зазначає, що періодичне відключення електроенергії є суб`єктивним чинником, який не вказує на наявність об`єктивно непереборних обставин, які б перешкоджали своєчасному оскарженню судових рішень у цій справі. Позивач не може та не повинен намагатись отримати вигоду від організаційних складнощів, які склались у нього на поточний день, шляхом уникнення або зволікання з виконанням ним процесуальних обов`язків, в тому числі і щодо своєчасного подання позовної заяви.
Отже, тільки наявність об`єктивних перешкод для своєчасної реалізації прав щодо оскарження судового рішення у строк встановлений процесуальним законом, може бути підставою для висновку про пропуск строку оскарження з поважних причин.
З огляду на викладене, суд не вбачає підстав для визнання наведених позивачем причин пропуску такого строку поважними.
Згідно з частинами першою та другою статті 123 Кодексу адміністративного судочинства України у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.
Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву. 
Відповідно до пункту 9 частини четвертої статті 169 Кодексу адміністративного судочинства України позовна заява повертається позивачеві у випадках, передбачених частиною другою статті 123 цього Кодексу.
З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що підстави, зазначені позивачем в заяві про поновлення строку звернення до суду є неповажними, а тому позовна заява підлягає поверненню особі, яка її подала.
Відповідно до частини восьмої статті 169 КАС України повернення позовної заяви не позбавляє права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом.
Враховуючи викладене, керуючись статтями 123, 169 КАС України, суд, -
УХВАЛИВ:
Відмовити у задоволені заяви  ОСОБА_1 про поновлення строку на звернення до адміністративного суду.
Позовну заяву ОСОБА_1 до Президента України про визнання протиправним та скасування указу в частині повернути позивачеві.
Копію ухвали про повернення позовної заяви надіслати особі, яка її подала.
Ухвала може бути оскаржена до Великої Палати Верховного Суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її прийняття та набирає законної сили після її перегляду в апеляційному порядку або після закінчення строку на апеляційне оскарження. 

Суддя-доповідач                                                                                          А.І. Рибачук

Суддя                                                                                                              Я.О. Берназюк

Суддя                                                                                                              А.Ю. Бучик

Суддя                                                                                                              Н.В. Коваленко

Суддя                                                                                                              Л.Л. Мороз