Ухвала
 
18 травня 2023 року
м. Київ
 
справа № 505/2385/20
провадження № 61-7093ск23  
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Крата В. І. (суддя-доповідач), Дундар І. О., Краснощокова Є. В., розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Котовського міськрайонного суду Одеської області від 10 листопада 2021 року у складі судді: Вергопуло А. К., та постанову Одеського апеляційного суду від 13 квітня 2023 року у складі колегії суддів: Князюка О. В., Заїкіна А. П., Погорєлової С. О., у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, визнання майна спільною сумісною власністю подружжя та його поділ, витребування майна,
 
ВСТАНОВИВ:
 
У серпні 2020 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, визнання майна спільною сумісною власністю подружжя та його поділ, витребування майна.
 
Позовна заява мотивована тим, що з 15 листопада 2007 року по 30 серпня 2018 року позивач проживав з відповідачем у громадянському шлюбі, вони вели спільне господарство, однак їх сімейні відносини в органі державної реєстрації актів цивільного стану не були зареєстровані. Сторони проживали в зазначений період часу в належному матері відповідача - ОСОБА_3 , житловому будинку АДРЕСА_1 . 30 серпня 2018 року відповідач вигнала позивача з зазначеного житлового будинку і з цього дня фактичні шлюбні стосунки були припинені. За час сумісного проживання сторони придбали різне майно, яке відповідач не бажає добровільно розподілити. Крім того, відповідач незаконно утримує належне ОСОБА_1 на праві приватної власності майно, чим порушує його права.
 
ОСОБА_1 просив:
встановити факт його проживання спільно з ОСОБА_2 в період з 15 листопада 2007 року по 30 серпня 2018 року однією сім`єю; 
визначити рухоме майно, яке підлягає розподілу, спільною сумісною власністю;
поділити між ОСОБА_1 та відповідачем сумісно нажите за час проживання однією сім`єю рухоме майно, виділивши позивачу в приватну власність: пральну машину марки «Самсунг» - 7 850,00 грн; газову плиту - 5 200,00 грн; холодильник марки «Самсунг», вартістю - 12 870,00 грн; провід ШВВП2, 25 м, всього вартістю 1 110,00 грн; бетономішалка - 4 400,00 грн; бензокоса - 2 185,00 грн; ліжко - 5 350,00 грн; шафа-купе - 5 000,00 грн; кухонна стінка - 5 100,00 грн; 4 м`яких стільця, загальною вартістю 2 400,00 грн; горілка пропанова 258,00 грн; бензопила - 2 345,00 грн; лобзик штурман 1 985,00 грн; шуруповерт - 1 625,00 грн; зварювальний апарат - 4 350,00 грн; меблева стінка «Віка» -  11 000,00 грн; телевізор марки «Філіпс», вартістю - 10 000,00 грн; мопед марки «Ямаха» - 12 000,00 грн; всього майна на суму 95 028,00 грн;
залишити в приватній власності відповідача наступне майно: кухонний стіл вартістю 2 100,00 грн; табуретка - 600,00 грн; крісло-ліжко - 3 000,00 грн; мийка -700,00 грн; набор ВЕРС - 1 985 грн; стіл письмовий - 1 700,00 грн; телевізор марки «LG» - 5 000,00 грн; всього майна на суму 15 085,00 грн;
стягнути з позивача на користь відповідача різницю в частках рухомого майна у розмірі 39 971,50 грн;
стягнути з відповідача на користь позивача витрати, в тому числі і витрати на правову допомогу;
витребувати у відповідача на користь позивача належне останньому майно, а саме: спальний гарнітур виробництва Німеччини (ліжко, пуфік, шафа), загальною вартістю 5 500,00 грн; телевізор марки «Діджетал» - 700,00 грн; тиски нові - 300 грн; кухонні меблі - 2 500,00 грн; полірований стіл новий - 600,00 грн; тумбочка-вмивальник - 400,00 грн; болгарка - 700,00 грн; супутникова антена - 300,00 грн; велика драбина - 1 000,00 грн; двигун, 2 кВт, вартістю 250,00 грн; двигун «з уліткою» - 250,00 грн; велосипед дамський - 2 000,00 грн; три м`які стільці, загальною вартістю 600,00 грн; стоп-сигнали від авто «Волга», 2 шт, загальною вартістю 250,00 грн; бензопила «Щіль» - 2 345,00 грн; набір фарфорового посуду - 1 000,00 грн; інкубатор - 300,00 грн; каструля, 4 л, - 200,00 грн; сковорода - 200,00 грн; 4 ватні ковдри, загальною вартістю 1 200,00 грн; набор інструменту - 200,00 грн; молотки, 5 шт, загальною вартістю 325,00 грн; електродвигуни, 2 шт, 0,75 кВт, загальною вартістю 400,00 грн; бабка для коси -50,00 грн; сокира велика - 100,00 грн; 2 сокири маленькі на загальну суму 100,00 грн; друшляк - 20,00 грн; ніж великий - 50,00 грн; сапа - 100,00 грн; 2 возки («кравчучки») на загальну суму 100,00 грн; чайник - 200,00 грн; праска - 100,00 грн; 3 постільних набори на загальну суму 600,00 грн; 10 чашок на суму 150,00 грн; 10 ложок - 100,00 грн; 10 вилок - 100,00 грн; 10 чайник ложок - 100,00 грн; рибальські снасті та бур, вартістю 600,00 грн; карбюратор - 200,00 грн; кирка - 25,00,00 грн; ланцюги до бензопили - 400,00 грн; водоемульсійна фарба, 10 л, -250,00 грн; ґрунтовка, 10 л, - 100,00 грн; бур - 200,00 грн; баки 3 шт (60 л, 100 л, 400 л) на суму 1 500,00 грн; долото - 200,00 грн; набір електроінструменту - 300,00 грн, а всього майна на загальну суму 26 040,00 грн.
 
Рішенням Котовського міськрайонного суду Одеської області від 10 листопада 2021 року позов ОСОБА_1 задоволено частково. Встановлено факт проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу ОСОБА_1 з ОСОБА_2 у період з листопада 2008 року по листопад 2017 року включно. Визнано об`єктом спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_1 і ОСОБА_2 наступне майно: пральна машина марки «Самсунг», вартістю 49 25,00 грн, газова плита, вартістю 3 350,00 грн, холодильник марки «Самсунг», вартістю 7 685,00 грн. Поділено майно, що є спільною власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , виділивши ОСОБА_1 у приватну власність газову плиту, вартістю 3 350,00 грн та холодильник марки «Самсунг», вартістю 7 685,00 грн, а ОСОБА_2 пральну машину марки «Самсунг», вартістю 4 925,00 грн. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 різницю вартості в частках майна у розмірі 6 110,00 грн. У задоволенні інших позовних вимог відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.
 
Додатковим рішенням Котовського міськрайонного суду Одеської області від 18 листопада 2021 року вирішено питання про розподіл судових витрат.
 
Постановою Одеського апеляційного суду від 13 квітня 2023 року рішення Котовського міськрайонного суду Одеської області від 10 листопада 2021 року залишено без змін.
 
10 травня 2023 року ОСОБА_1 засобами поштового зв`язку подав до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Котовського міськрайонного суду Одеської області від 10 листопада 2021 року та постанову Одеського апеляційного суду від 13 квітня 2023 року, у якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та постанову суду апеляційної інстанції і ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.
 
Касаційна скарга мотивована тим, що: судом першої інстанції неправильно визначено період проживання сторін однією сім`єю; попри наявності в матеріалах справи письмових доказів придбання зазначеного в позові майна в період сумісного проживання сторін, суд першої інстанції не визнав більшу частину майна сумісною власністю сторін у справі та відмовив у розподілі цього майна; щодо вимог про витребування у відповідача майна судами у цій частині неправомірно застосовано статті 1212, 1213 ЦК України; розгляд апеляційної скарги проведено формально, без належного з`ясування доводів скарги, обставин та матеріалів справи.
 
У відкритті касаційного провадження слід відмовити з таких мотивів.
 
Європейський суд з прав людини зауважує, що спосіб, у який стаття 6 Конвенції застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них. Вимоги до прийнятності апеляції з питань права мають бути більш жорсткими ніж для звичайної апеляційної скарги. З урахуванням особливого характеру ролі Верховного Суду як касаційного суду, процедура, яка застосовується у Верховному Суді, може бути більш формальною (LEVAGES PRESTATIONS SERVICES v. FRANCE, № 21920/93, § 45, ЄСПЛ, від 23 жовтня 1996 року; BRUALLA GOMEZ DE LA TORRE v. SPAIN, № 26737/95, § 37, 38, ЄСПЛ, від 19  грудня 1997 року).
 
Однією з основних засад судочинства є забезпечення права на касаційне оскарження судового рішення у випадках, встановлених законом (пункт 8 частини другої статті 129 Конституції України, пункт 9 частини третьої статті 2 ЦПК України).
 
Не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково (пункт 2 частини третьої статті 389 ЦПК України).
 
Відповідно до пункту 2 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
 
Предметом касаційного оскарження є судові рішення, ухвалені у справі про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, визнання майна на загальну суму 110 113,00 грн спільною сумісною власністю та його поділ, витребування майна на загальну суму 26 040,00 грн.
 
Отже, ця справа не є справою з ціною позову, що перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Ця справа є незначної складності та не належить до виключень, передбачених пунктом 2 частини шостої статті 19 ЦПК України.
 
Європейський суд з прав людини зауважує, що національні суди мають вибирати способи такого тлумачення, які зазвичай можуть включати акти законодавства, відповідну практику, наукові дослідження тощо (VOLOVIK v. UKRAINE, № 15123/03, § 45, ЄСПЛ, 06 грудня 2007 року).
 
Тлумачення статті 19 ЦПК України свідчить, що малозначна справа є такою в силу своїх властивостей, незалежно від того чи визнавав її такою суд першої чи апеляційної інстанції. Оскільки частина шоста статті 19 ЦПК України розміщена в розділі 1 Загальних положень ЦПК України, то вона поширюються й на стадію касаційного провадження.
 
З урахуванням предмету позову, характеру правовідносин, складності справи, а також значення справи для сторін і суспільства, Верховний Суд вважає за можливе визнати цю справу малозначною.
 
Посилання на випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України за наявності яких судове рішення у малозначній справі підлягає касаційному оскарженню, касаційна скарга та додані до неї матеріали не містять. 
 
Суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судові рішення, що не підлягають касаційному оскарженню (пункт 1 частини другої статті 394 ЦПК України).
 
Таким чином, оскаржені судові рішення ухвалено у малозначній справі. Тому у відкритті касаційного провадження слід відмовити, оскільки касаційна скарга подана на судові рішення, що не підлягають касаційному оскарженню.
 
Керуючись статтями 19, 260, 389, 394 ЦПК України Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,
 
УХВАЛИВ:
 
Відмовити ОСОБА_1 у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою на рішення Котовського міськрайонного суду Одеської області від 10 листопада 2021 року та постанову Одеського апеляційного суду від 13 квітня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, визнання рухомого майна спільною сумісною власністю, розподіл рухомого майна, витребування рухомого майн.
 
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя                                                                                     В. І. Крат
 
                                                                                              І. О. Дундар 
 
                                                                             Є. В. Краснощоков