Ухвала
 
15 травня 2023 року
м. Київ
 
справа № 127/21002/21
провадження № 61-5340ск23
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Зайцева А. Ю. (суддя-доповідач), Коротенка Є. В., Тітова М. Ю.,
 
розглянувши касаційну скаргу адвоката Люлика Романа Івановича як представника ОСОБА_1 на постанову Вінницького апеляційного суду від 08 березня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, визнання майна спільною сумісною власністю, поділ майна подружжя,
 
ВСТАНОВИВ:
 
У серпні 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, у якому просила поділити спільне сумісне майно, визнавши за нею право власності на 1/2  частину транспортних засобів марки «Audi Q7», 2018 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 , орієнтовною вартістю, згідно з висновком експерта від 11 серпня 2021 року № 5/А, 885 339,00 грн, та причіп                            «Karavan US-2450-74-ST-GL», 2004 року випуску, вартістю за тим же висновком експерта 13 860,00 грн. 
 
У вересні 2021 року ОСОБА_2 звернувся до суду із зустрічним позовом, у якому просив встановити факт спільного проживання його та ОСОБА_1 як чоловіка та дружини однією сім`єю без реєстрації шлюбу в період з 01 січня 2011 року до 08 серпня 2014 року; визнати спільно набутим майном подружжя 1/2 частку квартири АДРЕСА_1 , зареєстровану за ОСОБА_1 ; здійснити поділ спільного майна подружжя наступним чином: визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/4 частку квартири АДРЕСА_1 , зареєстрованої за ОСОБА_1 ; поділити у рівних частках спільне майно подружжя, а саме: невиконане зобов`язання за договором позики від 25 жовтня 2019 року, укладеним між ОСОБА_2 та                     ОСОБА_3 , у вигляді загальної суми заборгованості 40 000,00 доларів США, що станом на 21 вересня 2021 року еквівалентно 1 068 000,00 грн; зарахувати розмір грошових стягнень, визначених судом як спільне сумісне майно подружжя, у вигляді половини від невиконаного зобов`язання за договором позики від 25 жовтня 2019 року у розмірі 40 000,00 доларів США, що еквівалентно 534 000,00 грн, які підлягають стягненню з ОСОБА_1 , та 6 930,00 грн, які підлягають стягненню з ОСОБА_2 , остаточно стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 527 070,00 грн.
 
У вересні 2021 року ОСОБА_1 подала до суду заяву про зміну предмета позову, у якій просила визнати автомобіль марки «Audi Q7», 2018 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 , об`єктом права спільної сумісної власності сторін у справі та стягнути з ОСОБА_2 на її користь компенсацію вартості 1/2 частки цього рухомого майна у визначеному автотоварознавчою експертизою розмірі; визнати за нею право власності                       на 1/2 частку причіпа «Кагаvan US-2450-74-ST-GL», 2004 року випуску, зареєстрованого 11 березня 2020 року за ОСОБА_2 . 
 
У жовтні 2021 року ОСОБА_1 подала суду заяву про зміну предмета позову та збільшення позовних вимог, у якій просила стягнути з                   ОСОБА_2 на свою користь у результаті поділу спільного сумісного майна, а саме: автомобіля марки «Toyota Rav4», 2019 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_2 , автомобіля марки «Audi Q7», 2018 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 , причіпа «Кагаvan US-2450-74-ST-GL»,              2004 року випуску, прогулянкове судно моделі «Bayliner 185BR», 2005 року побудови, 1/2 частину вартості вказаного майна, що становить 1 410 510,00 грн.
 
У листопаді 2021 року ОСОБА_2 подав до суду заяву про зміну зустрічного позову, у якій просив встановити факт спільного проживання як чоловіка та дружини ОСОБА_2 та ОСОБА_4 однією сім`єю без реєстрації шлюбу в період з 01 січня 2011 року до 08 серпня 2014 року; визнати спільно набутим майном подружжя 1/2 частку квартири АДРЕСА_1 , зареєстрованої за  ОСОБА_1 ; визнати за ОСОБА_2 право власності                         на 1/4 частку цієї квартири; поділити як спільне майно подружжя у рівних частках невиконане зобов`язання за договором позики від 25 жовтня 2019 року, укладеним між ОСОБА_2 і ОСОБА_3 , на суму                              40 000,00 доларів США, що станом на 21 вересня 2021 року еквівалентно                      1 068 000,00 грн; зарахувати розмір грошових стягнень, визначених як спільне сумісне майно подружжя, у вигляді половини невиконаного зобов`язання за договором позики від 25 жовтня 2019 року у розмірі 40 000,00 доларів США, що становить 20 000,00 доларів США та еквівалентно 534 000,00 грн, які підлягають стягненню з ОСОБА_1 , а також 6 930,00 грн, що підлягають стягненню з ОСОБА_2 , остаточно стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 527 070,00 грн; здійснити поділ спільного майна подружжя у вигляді грошових коштів, розміщених на депозитних рахунках                         ОСОБА_1 в АТ «Райффайзен Банк Аваль», АТ «ПриватБанк», шляхом стягнення з позивачки-відповідачки на користь відповідача-позивача 1/2 частки цих коштів.
 
Вінницький міський суд Вінницької області рішенням від 02 грудня 2022 року позов ОСОБА_1 задовольнив частково. Стягнув з             ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію вартості 1/2 частки автомобіля марки «Audi Q7», 2018 року випуску, у розмірі            442 669,50 грн, грошову компенсацію вартості 1/2 частки причіпа «KARAVAN            US-2450-74-ST-GL», 2004 року випуску, у розмірі 6 930,00 грн, грошова компенсація вартості 1/2 частки судна «Bayliner 185 BR» у розмірі 161 400,00 грн. В решті вимог за первісним позовом відмовив. 
Зустрічний позов ОСОБА_2 задовольнив частково. Встановив факт спільного проживання як чоловіка та дружини ОСОБА_2 та ОСОБА_1 однією сім`єю без реєстрації шлюбу в період з 01 січня  2011 року до 08 серпня 2014 року. В решті вимог за зустрічним позовом відмовив. 
Стягнув з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 4 916,80 грн судового збору та 8 200,00 грн у відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.
 
Вінницький апеляційний суд постановою від 08 березня 2023 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнив частково. Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 02 грудня 2022 року в частині стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошової компенсації вартості 1/2 частки автомобіля марки «Audi Q7», 2018 року випуску, у розмірі           442 669,50 грн, та відмови у задоволенні вимог зустрічного позову ОСОБА_2 , скасував та в цих частинах ухвалив нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошової компенсації вартості 1/2 частки автомобіля марки «Audi Q7», 2018 року випуску, у розмірі 442 669,50 грн, відмовив.
Зустрічний позов ОСОБА_2 задовольнив. 
Визнав спільно набутим майном подружжя 1/2 частку квартири АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 236352005101), зареєстрованої за ОСОБА_1 .
Визнав за ОСОБА_2 право власності на 1/4 частку квартири АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 236352005101), зареєстрованої за ОСОБА_1 .
Невиконане зобов`язання за договором позики від 25 жовтня 2019 року, укладеним між ОСОБА_2 і ОСОБА_3 , у вигляді заборгованості у розмірі 40 000,00 доларів США, що станом на 02 січня 2023 року еквівалентно           1 462 720,00 грн, поділив у рівних частках між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , визначив по 20 000,00 доларів США боргу за кожним.
Стягнув з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 365 670,00 грн у рахунок компенсації вартості майна, що підлягало поділу як спільне сумісне майно подружжя.
В решті рішення суду залишив без змін. Стягнув з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 9 303,70 грн.
 
Рішення суду першої інстанції в частині вимог про встановлення факту спільного проживання сторін у справі як чоловіка та дружини однією сім`єю без реєстрації шлюбу в період з 01 січня 2011 року до 08 серпня 2014 року в апеляційному порядку ОСОБА_2 не оскаржувалося, а тому відповідно до                статті 367 ЦПК України не було предметом апеляційного перегляду.
 
10 квітня 2023 року адвокат Люлик Р. І. як представник ОСОБА_1 подав засобами поштового зв`язку касаційну скаргу на постанову Вінницького апеляційного суду від 08 березня 2023 року (повний текст якої складено                        13 березня 2023 року), тобто у передбачений законом тридцятиденний строк з дня складення повного судового рішення.
 
Ухвалою Верховного Суду від 17 квітня 2023 року касаційну скаргу залишено без руху та надано строк для усунення недоліків десять днів з дня вручення ухвали, а саме - заявнику слід було надати суду докази вартості спірної квартири та документ про сплату судового збору, і роз`яснено заявнику про наслідки невиконання вимог ухвали суду.
 
28 квітня 2023 року на виконання вимог вказаної ухвали адвокат Люлик Р. І. як представник ОСОБА_1 надіслав через систему «Електронний суд» докази вартості спірної квартири та платіжне доручення про сплату судового збору у розмірі 39 609,43 грн. Вимоги ухвали заявником виконано.
 
В касаційній скарзі адвокат Люлик Р. І. як представник ОСОБА_1 , посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати постанову Вінницького апеляційного суду від 08 березня 2023 року та справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
 
Частиною першою статті 394 ЦПК України передбачено, що одержавши касаційну скаргу, оформлену відповідно до вимог статті 392 цього Кодексу, колегія суддів у складі трьох суддів вирішує питання про відкриття касаційного провадження (про відмову у відкритті касаційного провадження).
 
Відповідно до частини восьмої статті 394 ЦПК України в ухвалі про відкриття касаційного провадження зазначаються підстава (підстави) відкриття касаційного провадження та строк для подання учасниками справи відзиву на касаційну скаргу.
 
Як на підставу касаційного оскарження судового рішення заявник посилається на те, що суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновків щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду                   від 12 грудня 2019 року у справі № 490/4949/17, від 03 липня 2019 року у справі № 554/14662/15, від 08 квітня 2020 року у справі № 361/7130/15, від 30 січня 2019 року у справі № 372/1558/16, від 15 жовтня 2020 року у справі                         № 483/812/19, від 13 травня 2019 року у справі № 638/1962/17, від 06 березня 2019 року у справі № 754/11103/16, від 30 січня 2019 року у справі                               № 372/1558/16, від 17 квітня 2019 року у справі № 631/1982/16, від 10 жовтня 2019 року у справі № 607/2831/16, від 12 грудня 2019 року у справі                                   № 490/4949/17, від 18 лютого 2019 року у справі № 596/820/17, від 08 серпня 2019 року у справі № 450/1686/17, від 15 липня 2019 року у справі № 235/499/17, від 04 квітня 2018 року у справі № 1316/3987/12; 
 
- суд не дослідив зібрані у справі докази, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи (пункт 1 частини третьої статті 411 ЦПК України);
 
- суд розглянув у порядку спрощеного позовного провадження справу, що підлягала розгляду за правилами загального позовного провадження (пункт 2 частини третьої статті 411 ЦПК України);
 
- суд встановив обставини, що мають суттєве значення, на підставі недопустимих доказів (пункт 4 частини третьої статті 411 ЦПК України).
 
Разом із цим, посилання заявника на неврахування апеляційним судом висновків, викладених у постановах Верховного Суду України від 08 листопада 2017 року у справі № 6-1447цс17, від 20 лютого 2012 року у справі № 6-97цс11, від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17, від 25 грудня 2013 року у справі         № 6-135цс13, від 23 вересня 2015 року у справі № 6-1026цс15, від 16 грудня            2015 року у справі № 6-2641цс15, від 20 червня 2012 року у справі № 6-56цс12,  від 20 лютого 2013 року у справі № 6-163цс12 не заслуговують на увагу, оскільки висновки, на які посилається скаржник, не є висновками Верховного Суду у розумінні статті 263 ЦПК України щодо застосування норми права у подібних правовідносинах.
 
Касаційна скарга подана в передбачений законом строк, за формою та змістом відповідає вимогам статті 392 ЦПК України, оплачена судовим збором, зокрема, містить підстави касаційного оскарження, передбачені пунктами 1, 4 частини другої статті 389 ЦПК України.
 
Оскільки викладені в касаційній скарзі доводи викликають необхідність їх перевірки, касаційне провадження у даній справі необхідно відкрити та витребувати матеріали справи.
 
Адвокат Люлик Р. І. як представник ОСОБА_1 звернувся з клопотанням про зупинення виконання постанови Вінницького апеляційного суду від 08 березня 2023 року до закінчення касаційного провадження у справі, яке мотивовано тим, що у разі виконання оскаржуваного судового рішення, яке набрало законної сили, поворот його виконання у разі повного чи часткового скасування буде утрудненим та/або практично неможливим, враховуючи спірність стягнутої суми в рахунок компенсації вартості майна. що піддягало поділу як спільне сумісне майно подружжя. Також, постановою про арешт коштів боржника від 27 квітня 2023 року приватним виконавцем було накладено арешт на грошові кошти, що містяться на всіх відкритих рахунках ОСОБА_1 , а також рахунках, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів боржника. Ураховуючи наведене, не зупинення виконання судового рішення призведе до порушення прав ОСОБА_1 .
 
На підтвердження наведеного заявником надано постанови від 27 квітня                2023 року ВП № 71679766 про відкриття виконавчого провадження, про арешт коштів боржника, про стягнення з боржника основної винагороди, про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження.
 
Відповідно до частини восьмої статті 394 ЦПК України за наявності клопотання особи, яка подала касаційну скаргу, суд у разі необхідності вирішує питання про зупинення виконання рішення (ухвали) суду або зупинення його дії.
 
Частиною першою статті 436 ЦПК України передбачено, що суд касаційної інстанції за заявою учасника справи або за своєю ініціативою може зупинити виконання оскарженого рішення суду або зупинити його дію (якщо рішення не передбачає примусового виконання) до закінчення його перегляду в касаційному порядку.
 
Враховуючи, що оскаржувана постанова Вінницького апеляційного суду від 08 березня 2023 року підлягає примусовому виконанню, а з метою усунення необхідності вирішення у майбутньому процесуального питання повороту виконання судового рішення в разі можливого його скасування, суд вважає за необхідне клопотання задовольнити та зупинити виконання постанови Вінницького апеляційного суду від 08 березня 2023 року до закінчення касаційного провадження у справі.
 
Також, адвокат Люлик Р. І. як представник ОСОБА_1 в касаційній скарзі заявив клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з викликом сторін.
 
Клопотання не підлягає задоволенню з таких підстав.
 
Відповідно до частини першої статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу. У разі необхідності учасники справи можуть бути викликані для надання пояснень у справі.
 
Таким чином, питання виклику учасників справи у судове засідання суд вирішує     з урахуванням конкретних обставин справи та встановленої необхідності надання пояснень учасниками справи.
 
Положення частин п`ятої та шостої статті 279 ЦПК України, якою врегульовано порядок розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження в суді першої інстанції, не застосовуються при касаційному розгляді, оскільки суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими (частина перша статті 400 ЦПК України).
 
Відповідно до частини тринадцятої статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи.
 
Оскільки розгляд справи Касаційним цивільним судом у складі Верховного Суду здійснюється у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи та необхідність виклику учасників справи для надання пояснень відсутня, тому немає підстав для задоволення клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з викликом сторін. 
 
Керуючись статтями 389, 394, 395, 402 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,
 
УХВАЛИВ:
 
Відмовити адвокату Люлику Роману Івановичу як представнику ОСОБА_1 в задоволенні клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з викликом сторін. 
 
Відкрити касаційне провадження за касаційною скаргою адвоката Люлика Романа Івановича як представника ОСОБА_1 на постанову Вінницького апеляційного суду від 08 березня 2023 року.
 
Витребувати з Вінницького міського суду Вінницької області цивільну справу № 127/21002/21 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, визнання майна спільною сумісною власністю, поділ майна подружжя.
 
Клопотання адвоката Люлика Романа Івановича як представника ОСОБА_1 про зупинення виконання постанови Вінницького апеляційного суду від 08 березня 2023 року задовольнити.
 
Зупинити виконання постанови Вінницького апеляційного суду від 08 березня 2023 року до закінчення касаційного провадження у справі.
 
Надіслати учасникам справи копії касаційної скарги та доданих до неї документів, роз`яснити їм право подати відзив на касаційну скаргу, який за формою і змістом має відповідати вимогам статті 395 ЦПК України, протягом десяти днів з дня отримання цієї ухвали.
 
До відзиву необхідно додати докази надсилання копій відзиву та доданих до нього документів іншим учасникам справи. 
 
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Судді:	А. Ю. Зайцев	
   	  Є. В. Коротенко	
 	 	
 	М. Ю. Тітов